Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] , на праві приватної власності житлового будинку загальною площею 36 м. кв., з них житлової площі 28 м. кв.) з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] . Заява мотивована тим, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] . Нотаріус відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. У вересні 2024 р. внаслідок ворожого обстрілу зазначений житловий будинок був знищений. Встановлення факту [PERSON] необхідно для отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 06.11.2024 р. прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні на 18.12.2024 р. Витребувано від приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Татьяненко Т.В. копію спадкової справи, яка заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] (спадкова справа №39/2018) 28.11.2024 р. від Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, в якій зазначено, що заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечує. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~ [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] що вбачається з витягу з реєстру територіальної громади (а. с. 9), довідки від 02.09.2022 р. № 7408-7001476932 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а. с. 10). Батьками заявниці та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 11), копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 12), копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 13). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14). Як вбачається з витягу з погосподарської книги згідно запису погосподарського обліку а саме запису особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 2 за 2006-2010 роки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства був [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно записів погосподарської книги № 2 за 2006-2010 роки, особовий рахунок [NUMBER] , загальна площа житлового будинку 36 м. кв., з неї житлова площа 28 м. кв., рік забудови будинку 1947 (а. с. 15). Згідно довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 13.11.2024 р. № 517 на день смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані та проживали [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а. с. 16). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 17). Як вбачається з витягу з погосподарської книги згідно запису погосподарського обліку а саме запису особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства була [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно записів погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , загальна площа житлового будинку 36 м. кв., з неї житлова площа 28 м. кв., рік забудови будинку 1947 (а. с. 18). Згідно довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 13.11.2024 р. № 518 на день смерті [PERSON] разом із нею був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] (а. с. 19). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 20). Як вбачається з витягу з погосподарської книги згідно запису погосподарського обліку а саме запису особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства був [PERSON] , [INFO] . Згідно записів погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , загальна площа житлового будинку 36 м. кв., з неї житлова площа 28 м. кв., рік забудови будинку 1947 (а. с. 21). [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав один, що вбачається з довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 13.11.2024 р. № 519 (а. с. 22). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2024 р. заявниці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25). Як вбачається із копії довідки ТОВ «ТК ЧОБТІ» від 22.04.2024 р. № 240, станом на 31.12.2012 р. на зазначений житловий будинок право власності не зареєстровано (а. с. 26). Як вбачається з копії довідки Корюківського районного відділу ГУ ДСНС у Чернігівській області № 70 17 01-1414/70 17 від 16.10.2024 р., 08.09.2024 р. виникла пожежа сухої рослинності на відкритій території в с. Єліне Сновської ТГ Корюківського району внаслідок потрапляння боєприпасів, їх уламків, внаслідок бойових дій. Внаслідок пожежі зокрема був знищений будинок по [ADDRESS] (а. с. 28). На підтвердження своїх доводів заявницею надано копію рішення Єлінської сільської ради Щорського району Чернігівської області від 24.11.2015 р. «Про перейменування вулиці ім. О. Ф. Федорова в с. Єліне та [ADDRESS] (а. с. 27). Надаючи оцінку обставинам справи суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 зазначив, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи, враховуючи передусім відсутність заперечень заінтересованої особи щодо задоволення заяви про встановлення факту, не вбачається наявності спору про право. За змістом п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Згідно п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно абз. 2 п. 2.19.5. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 N 95 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Державного комітету статистики № 491 від 08.12.2010) роком побудови житлового будинку (квартири) вважається рік, у якому цей будинок було введено в експлуатацію. Наприклад, якщо будівництво житлового будинку почалося в 1987 році, а закінчилось у 1991, то роком побудови буде 1991-й. При перебудовах, надбудовах, розширенні будинку роком уведення в дію вважається рік початкової побудови. Аналогічне положення було закріплене в абз. 2 п. 7.4.5. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 № 491 (далі Інструкція № 491). У відповідності до п. 1.9 Інструкції № 491 форми погосподарського обліку заповнюються один раз. Надалі інформація, що занесена до них, оновлюється, уточнюється, доповнюється у порядку й у строки, встановлені цією Інструкцією. Судом встановлено, що будинок в [ADDRESS] був збудований у 1947 році, про що містяться відповідні записи у погосподарських книгах. Відтак, з огляду на вищепроцитовані положення чинного на той час законодавства, [PERSON] набув права власності на вказаний будинок внаслідок його побудови у 1947 році, а наявність відповідних записів погосподарського обліку про 1946 р. свідчить про те, що вказаний будинок був введений в експлуатацію у 1946 р. Таким чином з матеріалів справи не вбачається, що будівництво цього будинку не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою тобто не встановлено обставин, які виключають можливість розгляду даної справи в порядку окремого провадження. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц зазначив, що системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , за встановлених судом обставин, прийняли спадщину після смерті [PERSON] та набули права власності на частини будинку кожен. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] та набув права власності в порядку спадкування на 1/ 2 частину будинку, ставши таким чином власником 100 % будинку. Отже, право на спадкове майно у заявниці виникло з часу відкриття спадщини до майна померлого [PERSON] , тобто з [INFO] . У той\~же час\~судом було\~встановлено,\~що08 вересня 2024 року будинок в [ADDRESS] був знищений. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 346, ч. 1 ст. 349 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Таким чином, право позивача на спірний будинок припинилося 08.09.2024 р. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону № 1952 будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1952 розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 925/797/17 зазначив, що суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, з огляду на вищезазначене, як виникнення, так і припинення права власності на майно внаслідок його знищення підлягають державній реєстрації, а особа, існування за якою такого права не визнається, має право звернутися за захистом свого невизнаного права. Відтак, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню шляхом встановлення факту належності заявниці на праві власності будинку, із зазначенням періоду існування такого права. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved