Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

ТзОВ «Галицька торгова компанія» в особі представника за довіреністю № 10/08-02 від 10.08.2020 року Захаріїва В.Б. звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням заяви про внесення змін до позовної заяви (а.с. 107), просили стягнути з відповідача на свою користь 9\~644,79 грн. інфляційних втрат та 4\~439,00 грн. 3% річних від простроченої суми, а всього 14\~083,79 грн. Свої вимоги\~мотивували тим,\~що рішенням\~Долинського районного\~суду Івано-Франківської області від\~23.10.2012\~року в\~справі №\~2-495/2012\~задоволено позов ТзОВ «Галицька торгова компанія»\~до [PERSON] \~та стягнуто\~з останнього 57\~404,86\~грн. матеріальних збитків,\~завданих внаслідок\~вчинення кримінального правопорушення. Відповідач рішення\~суду належно\~не виконує\~і його\~заборгованість становить 49\~272,13\~грн.\~В зв`язку\~з невиконанням\~відповідачем рішення\~суду сума інфляційних втрат,\~понесених ТзОВ\~«Галицька торгова\~компанія» за період з 01.11.2017 року по 31.10.2020 року, становить 9\~644,79 грн., а сума трьох відсотків річних за цей же період 4\~439,00 грн., що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача \~згідно\~ордера на\~надання правничої\~(правової)\~допомоги серії\~АТ №\~1076310\~від 05.08.2024\~року (а.с.\~70)\~адвокат Гаращак В.В.\~подав відзив на позовну заяву (а.с. 95-97), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Галицька торгова компанія» та стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені судові витрати. При цьому зазначив, що рішенням\~Долинського районного\~суду Івано-Франківської області від\~23.10.2012\~року в\~справі №\~2-495/2012\~задоволено позов\~ТзОВ «Галицька торгова компанія»\~до [PERSON] \~та стягнуто\~з останнього 57\~404,86\~грн. матеріальних збитків,\~завданих внаслідок\~вчинення кримінального правопорушення. Однак, позивачем на підтвердження наявності невиконання рішення суду не надано жодного доказу, зокрема, виписки по рахунку чи інших документів, які б свідчили про незмінний розмір заборгованості або ж будь-яких відомостей з органів примусового виконання рішення суду. Вказана сума заборгованості за виконавчим листом також не підтверджується відомостями з Долинського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивачем не підтверджено жодним належним та допустимим доказом наявність законної вимоги щодо прострочення відповідачем виконання зобов`язання саме в розмірі 49\~272,00 грн., та що на вказану суму позивач вправі нараховувати проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України та інфляційні втрати, а тому заявлений позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити. Представник позивача згідно довіреності № 10/08-02 від 10.08.2020 року Захаріїв Б.Д. в судове засідання не з`явився, 17.10.2024 року подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 105). Представник відповідача адвокат Гаращак В.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, обгрунтувавши свої заперечення аргументами, викладеними у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 даного Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, п. 3 ч. 2\~ст. 129 Конституції України\~визначено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1,7\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, витребування судом у сторони будь-яких доказів за власною ініціативою суперечить принципу змагальності. Статтею 177 ЦПК України передбачено, що\~позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Тобто, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог. Згідно ч.ч. 1,3\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін», який є складовою права на справедливий суд, передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). В судовому засіданні встановлено, що вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2011 року в справі № 1-27/2011 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 680,00 гривень (а.с. 4-12). Згідно з даним вироком, [PERSON] привласнив ввірене йому чуже майно, яке належало ТзОВ «Галицька торгова компанія». Як вбачається з рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2012 року в справі № 2-495/2012 року (а.с. 13-14), з [PERSON] на користь ТзОВ «Галицька торгова компанія» стягнуто 57\~404,86 грн. відшкодування матеріальної та 1\~500,00 грн. моральної шкоди, завданих вчиненням злочину, а також 214,60 грн. судового збору. З відповіді Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) № 21416 від 27.07.2020 року на запит позивача (а.с. 15) вбачається, що в них на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-495, виданий 30.11.2012 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Галицька торгова компанія» заборгованості в розмірі 49\~272,13 грн. 27.07.2020 року згідно ухвали Долинського районного суду задоволено подання державного виконавця та обмежено боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України. У відповідності до постанови ВП № 65020469 від 29.06.2021 року старшого державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Тиндик С.Б. (а.с. 62), виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області 19.03.2021 року виконавчий лист № 343/2204/210 про стягнення з [PERSON] судового збору в розмірі 972,66 грн. повернуто стягувану в зв`язку з неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати його місце проживання або місцезнаходження. Як вбачається з наданого позивачем результату розрахунків (а.с. 109-110), сума інфляційних втрат, понесених ТзОВ «Галицька торгова компанія» з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення за період невиконання рішення суду з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року складає 9\~644,79 грн., а 3% від простроченої суми за цей період складають 4\~439,00 грн. Вказаний розрахунок проведено з суми боргу в розмірі 49\~272,00 грн. Суд критично оцінює фактичні дані, що містяться в цьому розрахунку, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що сума заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Галицька торгова компанія» на час проведення даного розрахунку становить 49\~272,00 грн., суду не надано. Єдиним доказом, на який посилається позивач як на підтвердження вказаної суми заборгованості, є лист Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) № 21416 від 27.07.2020 року (а.с. 15). Однак, наявність виконавчого документа, на думку суду, не підтверджує суму заборгованості, оскільки у вищевказаному листі зазначено тільки те, що на виконанні в даному відділі станом на 27.07.2020 року перебував виконавчий лист № 2-495, виданий 30.11.2012 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Галицька торгова компанія» заборгованості в розмірі 49\~272,13 грн., але не зазначено фактичну суму заборгованості [PERSON] . Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження станом на час розгляду спору факту невиконання відповідачем рішення суду, наявності в нього заборгованості перед позивачем саме в розмірі 49\~272,13 грн., враховуючи, що з моменту отримання вищевказаного листа від Долинського районного відділу ДВС пройшов значний проміжок часу і що ще 19.03.2021 року інший виконавчий лист № 343/2204/210 про стягнення з [PERSON] судового збору в розмірі 972,66 грн. було повернуто стягувачу. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не підтверджено жодним належним та допустимим доказом наявність законної вимоги щодо прострочення виконання зобов`язання відповідачем саме в розмірі 49\~272,00 грн., та що на вказану суму позивач вправі нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних від простроченої суми за ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник відповідача зробив заяву про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів на підтвердження розміру понесених відповідачем судових витрат. На підставі викладеного, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509,526,611,612,625 ЦК України, 81,89,177 ЦПК України,

Outcome: dismissed