Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

31.07.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з 1/3 частини нерухомого майна. Ухвалою суду від 05.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.06.2024р. виявив наявність обтяження на нерухоме майно, вчинене на підставі постанови виконавчої служби ВП № [NUMBER] від 20.12.2012р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Звернувшись до відповідача із заявою про зняття арешту з належної позивачу 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , позивач отримав відмову. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач просив зняти арешт з 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить йому на праві приватної часткової власності. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.19-20), заявлені позовні вимоги про зняття арешту підтримав, і додав вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту та виключення відомостей про арешт з відповідного реєстру. Враховуючи, що заява про зміну предмету позову оформлена не у відповідності до положень ст. 175 ЦПК України, а також приймаючи до уваги, що в супереч ч. 4 ст. 49 ЦПК України позивач не надіслав відповідачу таку заяву, суд вважає необхідним розглядати позовні вимоги в редакції позову первісній (від 31.07.2024р.). Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст.11 ЦПК України, та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Соборному ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 11.05.2011р. № 2-1132/2010 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» заборгованості в сумі 36 890грн. 90коп. (а.с.№ 6). Позивач є власником 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою копію свідоцтва про право власності (а.с.№12). Постановою державного виконавця від 20.12.2012р. був накладений арешт на майно боржника [PERSON] та внесений відповідний запис про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в межах виконавчого провадження № [NUMBER], що підтверджується Інформацією сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» (а.с.№6,11). 27.12.2013р. державним виконавцем на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Листом Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.07.2024р. № 81892 позивачу повідомлено про відсутність підстав для скасування арешту та відмовлено у задоволенні його заяви ( а.с.№6). Відповідно до положень ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження в редакції від 16.10.2013р., чинної на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, Далі- Закон) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі про зняття арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Отже, можливість звернення до суду з позовом про зняття арешту передбачена Законом для особи, якій на праві власності належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні, і відповідачами, при цьому, можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-1132/2010. Фактично, позивач як боржник у виконавчому провадженні не погоджується з діями державного виконавця, пов`язаними з виконанням рішення суду у цивільній справі, які полягають в накладенні арешту на належну позивачу 1/3 частину нерухомого майна. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Оскільки виконавча служба не оспорює право власності позивача на 1/3 частину квартири, яка арештована, то між позивачем та виконавчою службою існують процесуальні відносини, які мать вирішуватися в порядку Розділу VII ЦПК України, шляхом подачі відповідної скарги. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з 1/3 частини нерухомого майна. Підстави для компенсації позивачу за рахунок відповідача судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed