Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просив стягнути з відповідача заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0662022678/4 від 22.07.2020 року в сумі 108057,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 28.08.2020 року між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] було укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №662022678/4. Відповідно до умов Договору позики Кредит надано в розмірі 9000, 00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії Договору 3 роки, відсоткова ставка -1,75% за один день користування кредитом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі 9000, 00 грн. 18.10.2021 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 18-10/21 відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № 0662022678/4 від 22.07.2020 року, що укладений між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до Боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 р., в тому числі за Договором позики № 0662022678/4 від 22.07.2020 р. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Оскільки, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2024 року дану справу передано за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області. Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями 20.09.2024 року вказану справу для розгляду передано судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Бадердіновій А.В. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача, подала клопотання зареєстроване судом 10.12.2024 року за вх. № 12806, про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що зазначено в прохальній частині позовної заяви. Відповідач [PERSON] , у судові засідання призначені на 04.11.2024 та 10.12.2024 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку про що свідчить повернуті конверти на адресу суду. Крім того, повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при тому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від неї не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. 28.08.2020 року між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 662022678/4 від 22.07.2022 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети № 3240666 від 28.08.2020 року на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № 0662022678/4 від 22.07.2020 року, що акцептована відповідачем 28.08.2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Зі змісту заявки-анкети на отримання кредиту від 28.08.2020 року, вбачається, що відповідач просила надати їй кредит у розмірі 9000,00 грн з терміном погашення кредиту 30 днів, а також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, місце роботи та дохід. Відповідно до умов договору позики кредит надається у розмірі 9000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов Догвоору та відсутність пролонгації. Загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить: 4725,00 грн, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75 % застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. (а.с. 6-8). Довідкою, яка видана директором ТОВ "Інфінанс" Балабко О.О. підтверджується, що [PERSON] [INFO] , з якою укладено договір 0662022678/4 від 22.07.2020 року ідентифікована ТОВ «Інфінанс» одноразовим ідентифікатором 0u3q4I (а.с.24). На виконання умов договору позики ТОВ "Інфінанс" було зараховано кошти в розмірі 9000 грн на картку [NUMBER] , реквізити якої зазначені [PERSON] в заяв-анкеті №3240666 на отримання кредиту від 28.08.2020 підтверджується квитанцією номер операції 64684569 (зворотна сторона а.с. 24). 18.10.2021 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 18-10/21, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до Боржників за Дооворами позики, у тому числі за Договором позики № 662022678, що укладений між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] (а.с. 31-32). Оплата за зазначеним Договором відступлення права вимоги № 18-10/21 від 18.10.2021 року в розмірі 210709,52 грн підтверджується платіжним дорученням № 0291900000 від 20.10.2021 року (а.с. 33). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 18-10/21 від 18.10.2021 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0662022678 від 22.07.2020 року складає 135472,50 грн, з яких: 9000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 126472,50 грн - заборгованість за процентами (а.с. 36). У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до Боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором позики № 0662022678, що укладений між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] (а.с. 37-41). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/23 від 10.01.2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0662022678 складає 206190,00 грн, з яких: 9000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 197190,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 41). Відповідно до прийнятого Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи договір позики підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». На підставі ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Не виконуючи належним чином зобов`язання за Кредитним договором, Відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови кредитного договору Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 10.05.2024 року заборгованість боржника становить 206190,00 грн, з яких: 9000,00 грн сума заборгованості за кредитом; 197190,00 грн сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги. Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр». Станом на день подачі позовної заяви відповідач продовжує ухилятись від належного виконання зобов`язань за кредитним договором, чим порушує законні права позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В судовому засіданні встановлено, що відповідач порушує умови договору та своєчасно не виконує умови кредитного договору, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) дійшла висновку, що припис абзацу 2 ч. 1ст. 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Станом на 10.05.2024 року заборгованість боржника становить 206190,00 грн, з яких: 9000,00 грн сума заборгованості за кредитом; 197190,00 грн сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги. Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 108057,00 грн, з яких: 9000,00 грн сума заборгованості за кредитом (за тілом кредиту); 99057,00 грн сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги. Питання про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України позивачем не ставилось. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13725,00 грн, з яких 9000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, та 4725,00 грн (9000,00х1,75%х30) заборгованість за процентами. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 25000 грн на професійну правничу (правову) допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, прайс листа АО «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги № 224 від 26.04.2024 року, відповідно якій сторони погодили надання правових (юридичних послуг) адвокатським об`єднанням, яка складається з надання усної консультації з вивченням документів тривалістю 2 години на загальну вартість 4000 грн, підготовки пропозицій, тривалістю 3 години на загальну вартість 6000 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, тривалістю 5 годин на загальну вартість 15000 грн, витягу з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 3.05.2024 року, відповідно якого позивачем отримані послуги з правничої (правової) допомоги на загальну суму 25000 грн; платіжну інструкцію № 0433360000 від 10.05.2024 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Відповідач не скористався даним правом та з клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу до суду не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Разом з тим, суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та

Outcome: partial