Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Представник позивача АТ «Акцент Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.06.2017 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач посилається на положення пунктів 2.1.1.2.2.-2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку на підтвердження згоди відповідача. Що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Також в позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, підписана ним Анкета - Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до позовної заяви всі основні умови кредитування доведені відповідачу, що засвідчує його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». На підтвердження своїх вимог, поряд з іншими документами, позивач надав засвідчені копії Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (мовою оригіналу документу: Анкета - заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в А-Банке), Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК»,розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі. А саме: надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі. Відповідно до умов Договору, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями станом на 03.07.2024 заборгованість перед позивачем за кредитним договором № б/н від 13.06.2017 становить 53273,84 грн., яка складається з 29997,72 грн.-заборгованість за кредитом; 23276,12 грн.-заборгованість по відсоткам; 0,00 грн.- заборгованість штрафами. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.09.2024 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2024 суд здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.282-284 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. 13.06.2017 між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочена назва «А-Банк») та [PERSON] укладено договір б/н шляхом підписання сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за результатом підпису якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до змісту долученої до матеріалів справи копії Анкети-заяви відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифів, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування. розташованими в рекламному буклеті складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання і згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Відповідач зобов`язався виконати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-банка www.a-bank.com.ua. Далі за змістом цієї Анкети-заяви відповідач підтверджує, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання послуг накопичення Копілка і згоден оформити дану послугу (а.с. 8). Одночасно, Анкета - заява від 13.06.2017 не містить посилання на будь-які терміни, розміри, тарифи або інші конкретизовані данні, які б могли свідчити про зміст та фактичні умови надання кредиту відповідачу. Позивачем, зважаючи на Анкету -заяву від 13.06.2017 відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] строк дії до березня місяця 2021 року та картку № [NUMBER] строк дії до червня місяця 2027 року (а.с.18) Згідно довідки за лімітами АТ «А-Банк» (номер, дата відсутні) відповідачу 28.09.2018 відкрито кредитний ліміт у розмірі 9000 грн, який у подальшому збільшувався та зменшувався, остаточно визначений 23.12.2023 у розмірі 30 000 грн (а.с.19). З наданої позивачем виписки по картці від 03.07.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами для придбання продуктів, ліків, квитків, переказу грошей та інше (а.с.10-17). На обґрунтування позову представник позивача надав до суду Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.9), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с.21-27), які не підписані відповідачем. Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, основні умови кредитування були доведені відповідачу, що засвідчує його підпис в Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Судом ретельно досліджена копія Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка долучена до матеріалів справи (а.с. 9) та встановлено, що документ містить фізичний підпис кредитодавця [PERSON] та печатку АТ «А-Банк». Фізичний підпис відповідача відсутній, однак міститься інформація, що клієнт [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 13.06.2017 з номера телефону [NUMBER] у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг. Суд звертає увагу на той факт, шо і Анкета - заява і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» згідно поданих документів позивача були підписані 13.06.2017. Але Анкета-заява містить фізичний підпис відповідача, а Паспорт споживчого кредиту такого підпису не містить. З приводу електронного підпису [PERSON] на Паспорті споживчого кредиту суд зазначає наступне. Позовна заява містить інформацію, що Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті - заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-банку. При дослідженні судом копії Анкети - заяви ця інформація позивача не знайшла свого підтвердження. Також позивач зазначає, що у разі якщо Паспорт продукту підписаний за допомогою електронного підпису, то він є аналогічним власноручному підпису і посилається на положення статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронні документообіг». Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні документи та електронні документообіг» (в редакції, чинній на дату укладання Паспорта споживчого кредиту) обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. Відповідно до статті 5 цього Закону електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з положеннями статтей 6 та 7 цього ж Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку , встановленому законодавством. Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 680, яка діяла на момент підписання наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту . Суд зауважує, що позивачем не були надані належні докази, які б відповідно до вимог законодавства з питань електронного цифрового підпису підтверджували факт накладання відповідачем свого електронного підпису на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Також позивач не зазначив жодної норми законодавства, яка б передбачала можливість накладення на один примірник документу одночасно і фізичного і цифрового (електронного) підпису сторін правочину. Щодо посилання позивача на норми Закону України «Про електронні довірчі послуги», суд зазначає, що вказаний закон не може бути застосований до спірних правовідносин зважаючи на той факт, що він був прийнятий вже після підписання сторонами Анкети-заяви від 13.06.2017 та формування позивачем Паспорту споживчого кредиту. Суд звертає увагу на викладені в пункті 7 Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» відомості щодо строку позовної давності. В документі зазначено наступне «Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років». Відповіно до статті 257 Цивільного кодексу України з агальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України визначає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зміна тривалості позовної давності , встановленої законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст.259 ЦПК України). Матеріали справи не містять укладеного в письмовій формі договору про збільшення позовної давності у спірних правовідносинах. Також судом був уважно розглянутий поданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с.21-27). За результатом вивчення цього документу встановлено наступне. Витяг не дає повного уявлення про зміст документу - Умови та правила надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», зважаючи на той факт, що неможливо встановити дату редакції цього документу, його актуальність для спірних правовідносин та можливість його пошуку та перегляду на сайті банку за наданим посиланням. Поряд з цим, зазначений документ визначає такий спосіб зв`язку та інформування клієнта, як СМС повідомлення та спілкування через мессенджер Viber за номером телефону клієнта - [NUMBER] . Але Анкета - заява від 13.06.2017 містить інший контактний номер телефону позичальника - клієнта банку [PERSON] - [NUMBER] . Відповідно, посилання позивача на такий спосіб інформування відповідача про зміни умов кредитування не може вважатися належним. Щодо змісту витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с.21-27). Витяг містить інформацію про умови обслуговування по кредитним карткам, банківські продукти та контактні данні (розділ 2.1.1.2.) не АТ «АКЦЕНТ-БАНК», а АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Так, містяться данні про систему «Бонус+», інші акційні пропозиції цього банку, зазначені параметри ідентифікації INTERNET banking ПРИВАТ 24, телефони контакт-центру АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 08005008090. Вказані обставини перешкоджають ідентифікації цього документу, як документу, що належить АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та визначає умови кредитування саме позивача по справі. Відповідно, суд не може однозначно встановити провомірність використання позивачем цього документу та підстави посилання на нього в обґрунтування позовних вимог. Позивачем з посиланням на Анкету - заяву від 13.06.2017, Паспорт споживчого кредиту та Умови та правила надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 03.07.2024, яка становить 53273,84 грн. з яких 29997,72 грн - тіло кредиту; 23276,12-заборгованість по відсоткам; штраф - 0,00 грн (а.с.6-7). Розглянувши вказані вище документи у сукупності, дослідивши вцілому матеріали справи суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє зацікавлений суб`єкт господарювання - підприємець, як от АТ «А-Банк». Тому, з огляду на зміст статей 633-634 ЦК України можна вважати, що відповідач, як споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він має бути ознайомлений. Оскільки за загальним правилом умови договорів приєднання розробляються суб`єктом господарювання - банком, в тому числі для фізичних осіб - споживачів банківських послуг, ці умови повинні бути прозорі, зрозумілі і доведені до відома кінцевого споживача. Зважаючи на це позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору з відповідачем діяли саме ці умови, а не інші. Поряд з цим, за змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 03.07.2024 посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також Паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень: по-перше, що саме з цими тарифами/відсотками, які викладені в Паспорті споживчого кредиту та Витязі з Умов та правил надання банківських послуг відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-Банк»; по-друге, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані представником позивача до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Витяг з Умов та правила надання банківських послуг АТ «А-Банк», з огляду на їх динамічний характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У Анкеті-заяві, наданій позивачем, зазначені лише дані про особу позичальника, але не зазначено банківського продукту, який йому надається, процентна ставка. Анкета-заява не містить умов кредитування, зокрема щодо строку кредитування, розміру відсоткової ставки, розміру та порядку нарахування неустойки. Надані представником АТ "А-Банк" разом із позовною заявою Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг відповідачем не підписані, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем шляхом підписання Анкети-заяви. Поряд з цим, зі змісту Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» не містить в собі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Крім цього, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З посиланням на норми чинного законодавства Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зазначає наступне. Термін "паспорт споживчого кредиту" вживається у Законі України "Про споживче кредитування" лише в розділі II "Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню" та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі III "Договір про споживчий кредит" цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України "Про споживче кредитування" включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Отже, сама по собі Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов щодо розміру відсотків. Відповідно, відсутні підстави вважати, що сторони у кредитних правовідносинах обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові зауважує, що Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача АТ «А-банк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 23276,12 грн. Крім того, судом також враховано те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час, а тому стягнення заявленого розміру відсотків, який є майже співмірним з тілом кредиту є несправедливим, та суперечить принципам розумності і добросовісності. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, можливим стягнути з відповідача фактично отриману суму грошових коштів у розмірі 29997,72 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме обґрунтованого стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі тіла кредиту - 29997,72 грн. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог, у зв`язку з чим, за результатами судового розгляду цієї цивільної справи з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог на 56,31 % в розмірі 1705,07 грн.

Outcome: partial