Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У жовтні 2024 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення різниці між фактично сплаченою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.03.2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та ТО «ОТП Лізинг» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №0099а1в, предмет страхування транспортний засіб «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Внаслідок ДТП, яка мала місце 12.04.2021 року з вини відповідача, автомобілю «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень. На підставі страхового акту № ARX2771712 ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 55 072, 25 грн. АТ «СК «АРКС» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 43 976, 06 грн. страховиком відповідача. У розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. З урахування викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки у порядку регресу у розмірі 8 947,44 грн., також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Постановлено повідомити відповідача [PERSON] , [INFO] , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явився, у поданому позові представник позивача просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, додатково судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на останнє відоме місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка зазначена у постанові про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Однак, поштовий конверт, яким відповідачу були направлені копія ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки про виклик, повернулись до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання наявні відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за його останнім відомим місцем проживання призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Крім того, відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з?явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Клопотань або заяв на відкладення судового засідання від неї не надходило. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення збитків. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 30.03.2021 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0099а1в, згідно якого ПрАТ «СК «АРКС» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 22.04.2021 року приблизно о 08 годині 35 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Рено», державний номерний знак [NUMBER] , на Кільцевій дорозі, 2-а/1 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, від чого останній здійснив зіткнення із автомобілем «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Вказана постанова набрала законної сили 11.06.2021 року. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , спричинено механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Згідно рахунку №1072163 від 30.04.2021 року вартість ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням ПДВ, складає 57 697,44 грн. Після настання страхового випадку, власник пошкодженого транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки даний випадок є страховим, на підставі страхового акту № ARX2771712 ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило власнику транспортного засобу «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] виплату страхового відшкодування в розмірі 55 072,25 грн., згідно розрахунку страхового відшкодування, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок ТОВ «Фаворит Авто Київ», що підтверджується платіжним доручення №778350 від 12.05.2021року. Відповідно до розрахунку № 3726788 від 08.07.2021 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ становить 46 576 грн. 06 коп. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за полісом №202479147 в АТ «СК «ІНГО», на підставі ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відповідача АТ «СК «АРКС» було виплачено суму матеріального збитку у розмірі 46 576 грн. 06 коп., що з урахуванням ПДВ склало 43 976, 06 грн. по кожному страховому випадку окремо, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок ПрАТ «СК «АРКС», що підтверджується платіжним доручення №16180 від 20.07.2021 року. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З аналізу вищенаведених обставин, судом встановлено, що страховиком потерпілої у ДТП сторони виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 55 072,25 грн., а страховиком винуватця ДТП відшкодовано спричинені його страхувальником збитки в межах страхового ліміту та з врахуванням зносу в розмірі 46 576,06 грн, що не покриває в повній мірі виплачену страховиком потерпілої сторони суму страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого під час ДТП автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] . Таким чином, предметом спору в даному позові є відшкодування недостатньої суми страхового відшкодування, сплаченого позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого майна. Різниця між фактично сплаченою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 8 947,44 грн. (з розрахунку: 55 072,25 - 46 576,06 = 8 947,44). Так, статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року справі № 175/4710//16-ц до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, ПрАТ «СК «АРКС», як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до чинного законодавства здійснило виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому, відповідно до статті 1191 ЦК України та п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення такої виплати, у ПрАТ «СК «АРКС», виникло право зворотної вимоги до страховика винуватця ДТП. Враховуючи, що сума страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «АРКС», в рахунок відшкодування вартості майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує повернуту позивачу АТ «СК «Інго», як страховиком винуватця ДТП, суму страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страховиком страхового відшкодування потерпілій стороні та отриманим страховим відшкодуванням від страховика винуватця ДТП, що становить 8 947,44 грн. При цьому, суд приходить до висновку, що різниця між фактично виплаченою страховиком потерпілої сторони сумою страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП та сумою повернутого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: врахуванням зносу, розрахованого відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ПрАТ «СК «АРКС» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідач суду не надав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично сплаченою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування, що становить 8 947,44 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн., зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved