Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що починаючи з 2022 року між подружжям погіршились стосунки, в кінці 2022 року відповідач стала проживати окремо, а в подальшому виїхала на захід України, вихованням дитини не займається, не цікавиться його життям, здоров`ям та матеріально його не утримує. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Федчук О.Б. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, рішення просить прийняти з урахуванням інтересів дитини. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року, шлюб між сторонами було розірвано. Згідно з довідкою Чернігівської загальноосвітньої школи № 3 Чернігівської міської ради, [PERSON] навчається у закладі з 01 вересня 2023 року. За цей час опікувався дитиною та брав участь в освітньому процесі батько - [PERSON] , який цікавився успіхами, поведінкою та життям дитини. Відповідно до довідки центру розвитку «Орігамі», [PERSON] відвідував табір з 05 червня 2023 року по 16 червня 2023 року та з 15 липня 2024 року по 26 липня 2024 року. До табору його приводив та забирав батько, а також вносив плату за таборові зміни. Згідно з інформацією приватного підприємства «Приватний заклад освіти «МудрАнгелики», [PERSON] відвідував Літню мовну школу на базі закладу з 24 червня 2024 року по 12 липня 2024 року. До начального закладу дитина приходила у супроводі батька, який сплачував за літній табір. Відповідно до довідки комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа «Авангард» Чернігівської міської ради, [PERSON] є учнем-спортсменом з вересня 2023 року, займається вільною боротьбою у групі початкової підготовки 2-го року навчання. Батько влаштував дитину до закладу, приводить на тренування, цікавиться навчально-тренувальним процесом. Згідно з інформацією комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, з листопада 2021 року [PERSON] супроводжували на прийом до лікаря, піклувалися про стан здоров?я і мати, і батько. З січня 2022 року на прийом до лікаря дитина приходить у супроводі батька - [PERSON] , який піклується про його стан здоров?я, виконує рекомендації лікарів вчасно та в повному обсязі. Мати [PERSON] , з 2022 року до лікарів з сином не зверталася. [PERSON] 15 листопада 2024 року подала заяву до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, зазначила, що наразі вона проживає в м. Івано-Франківськ (повну адресу не зазначила через небажання доводити її до відома колишнього чоловіка та батьків) і повертатися до Чернігова та до сина не планує. З позовною заявою колишнього чоловіка ознайомлена і підтверджує відповідність дійсності усього в ній викладеного. Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 13 грудня 2024 за №825 виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 21 листопада 2024 року. [PERSON] згодна на позбавлення батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Отже, суд має виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, тобто самоусунулася від його виконання та не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно неї, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved