Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 9.09.2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з Щур договір про споживчий кредит №5122811за яким останній отримав кредит у сумі 10000 грн. на 15 днів під 1,5 відсотка на день. Вказано, що Щур отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 78750 грн., яка складається з: 10000 грн. - основний борг, 67750грн. заборгованість по комісіях 1000 грн., однак просить стягнути з відповідача тільки 60832 грн. Також позивач зазначає, що є правонаступником за вказаною угодою. Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, також не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач відзиву не надав, до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній», що за правилами ст.128ч.8п.3 ЦПК України вважається, що повідомлений належним чином. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 9 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з Щур кредитний договір про споживчий кредит №5122811в електронній формі за яким останній отримав кредит 10000 грн. Згідно з п. 1.2 розмір кредиту 10000 грн. Відповідно п.1.3 Договору - Строк користування кредитом складає 15 днів до 24.09.2021. Згідно з п. 1.5.1 встановлена відсоткова ставка 1,5 % на день. Доказів неотримання грошових коштів відповідачем не надано та судом не здобуто. Позивач є правонаступником за кредитним договором №5122811. Зобов`язання щодо повернення суми кредиту та процентів відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно абз.1 ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу кредиту за Договором№5122811укладеним у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства, вимога про стягнення основного боргу у розмірі 10000 грн., відповідно, є законною та обґрунтованою. Згідно вказаного Кредитного договорустрок користування кредитомскладає 30днів,відповідач мала сплатити позивачеві 10000 грн. тіло кредиту за договором та 2250 грн. - суму процентів за користування кредитом (1,95 на день), комісія 1000 грн., а всього 13250 грн., що також відображено у паспорті споживчого кредиту. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та підстав, вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №5122811у розмірі 10000 грн. та заборгованість по відсотках у розмірі 2250 грн.,комісії 1000 грн.,а разом 13250 грн. виходячи з того, що відповідно до положень ст.1048 ЦК України, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії Кредитного договору, тобто до 24.09.2021 року. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими). Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Враховуючи викладене, правові підстави для стягнення відсотків з відповідача на користь позивача поза спливом строку на який надавався кредит, відсутні. На підставі викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити частково. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 659,50 грн. судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам (21,78%). Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1статті 133ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 частини 3статті 133ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 7червня 2024 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», керівником якого є Бурдюг Т.В. , було укладено договір про надання правової допомоги, за яким сторони визначили, що вартість наданих послуг визначається у підписаному сторонами акті згідно із затвердженим таким об`єднанням прайс-листом правничих послуг. Так відповідно до вказаного прайс-листа вбачається, що усна консультація з одного питання з вивченням документів становить 2000 грн., а погодинна - 1500 грн.; підготовка відзиву на позов становить від 1500 грн. за годину роботи, а подання клопотання становить від 1500 грн. за 1 годину роботи. Крім того встановлено, що за заявкою від 1 травня 2024 року та Витягу з акту №3 від 5 липня 2024 року надано послуги в сумі 17000 грн. сторони позивача та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс», узгодило отримання за вказану суму послуг з надання такому відповідачу правничої допомоги, зокрема, за усну консультацію з вивченням документів, за підготовку пропозицій та за складання позовної заяви. Також суду надано копію платіжної інструкції №0446760000 від 12.07.2024 про перерахування позивачем на адресу АО «Лігал Ассістанс» 200000 грн. за надання правової допомоги за Договором №07-06/2024, що є значно більшою сумою від заявки від 1.07.2024р. Провівши детальний аналіз вищевикладеного та матеріалів справи, суд констатує, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ оплати позивачем послуг по договору про надання юридичної допомоги зазначеної в Витягу з акту №3, оскільки суду надано копію вказаної платіжної інструкції, з якої неможливо встановити чи входить в сплачену суму у вигляді 200000 грн. саме сума правової допомоги (17000 грн.) по супроводу стягнення заборгованості з відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутня дана інформація. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проте з огляду на вищевикладене, враховуючи існування договірних відносин щодо надання правової допомоги, наявність позову в суді, надані послуги з правової допомоги, категорію спору та обсяг матеріалів справи, суд вважає за необхідне вимоги в даній частині задовольнити частково та визначити витрати по наданню правової допомоги на користь позивача в сумі 5000 грн., оскільки в даному випадку суд вбачає порушення принципу співмірності виконаних робіт, їх вартості відносно ціни позову та складністю справи та дана сума буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (складність справи, час витрачений адвокатом, обсяг наданих та виконаних робіт та ціна позову). а враховуючи відсоток задоволених позовних вимог (21,78), з відповідача слід стягнути 1089 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial