Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

26 липня 2024 року представник позивача адвокат Капля А.С. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила стягнути з [PERSON] на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту МТСБУ) суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 48916, 32 грн. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 3028, 00 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 04 квітня 2020 року о 16 год. 25 хв. в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, поблизу буд. 73 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), а саме водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «SKODA», державний номерний знак [NUMBER] , не надав перевагу у русі у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем «CHEVROLET», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2020 року у справі за № 359/2909/20 відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст. 124 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 48916 грн. 32 коп.. Наведене стало підставою для звернення МТСБУ до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов, клопотання чи заяви у справі, не скористався. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача в прохальній частині позову заявила клопотання про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просив задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач своїх представників до суду не направив, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направили. За змістом ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12\~червня 2009\~року за\~№ 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124\~Конституції України та\~ч.1ст.4,ч.1ст.5\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 04 квітня 2020 року о 16 год. 25 хв. в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, поблизу буд. 73 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), а саме водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», державний номерний знак [NUMBER] , під час виїзду з паркувального майданчику не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод для інших учасників дорожнього руху, при здійсненні маневру проїзду вул. Київський шлях в напрямку вул. Європейська, не надав перевагу у русі у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого допустив з ним зіткнення та порушив п.п. 10.1 та 10.2 ПДР\~України. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2020 року ухваленої у справі за № 359/2909/20 відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили 11 травня 2020 року. Згідно ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 33.1.4 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБ України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспорт-ного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. 07 квітня 2020 року власник автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернувся до МТСБУ із відповідною заявою про виплату відшкодування завданого ДТП, яка мала місце 01 квітня 2020 року. Згідно полісу за № ЕР - 120303162 від 05 лютого 2020 року автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , станом на момент ДТП був застрахований у ГДВ «Міжнародна страхова компанія». З метою встановлення розміру заподіяної матеріальної шкоди потерпілій особі МТСБ було виконано звіт про оцінку автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , вартість послуг якого склала 1426 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1478768 від 21 травня 2020 року. Відповідно Звіту № 02/05/22-1 від 02 травня 2020 року про оцінку вартості (розмірі) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженому автомобілю станом на дату оцінки становить 45790 грн. 24 коп., які 09 червня 2020 року на підставі наказу МТСБУ позивачем сплачено на користь [PERSON] .. Наведене підтверджується платіжним дорученням № 1479277 від 09 червня 2020 року Відповідно ст. 990 ЦК України\~та ч. 1ст. 25\~Закону України\~«Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно положень ст.\~993\~ЦК України та ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Разом з тим, на момент ДТП, відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~ст. 1191 ЦК), а також відповідальності власників наземних транспортних засобів; нормативно-правовий акт №1961-IV від 01 липня 2004 року, ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно положень ст.\~993\~ЦК і ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Зважаючи на вказане, суд вважає, що в даному випадку має місце саме регресна вимога позивача до [PERSON] , а не суброгація. Частиною 1\~ст.\~1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191\~ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вимогами ст.\~21\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно положень ч. 1 ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБ України, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підпунктом 38.2.1. пункту 38.2.статті 38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБ України на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБ України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБ України на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно п. 36.2. ст.\~36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик (МТСБ України) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ними вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхових відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З врахуванням наведеного вище суд приходить висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на користь МТСБ України сплаченого відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП в розмірі 45790 грн. 24 коп. Щодо вимог МТСБ України про стягнення з відповідача на свою користь понесених витрат на встановлення розміру заподіяної шкоди у розмірі 3126 грн. 08 коп. слід зазначити наступне. Пунктом 40.3 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що МТСБ України має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно п. 3 Порядку залучення МТСБУ аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року за № 5417, залучення представника МТСБ України для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБ України. Згідно п. 41.4. ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно пункту 40.3 статті 40 цього Закону. Так, 21 травня 2020 року позивачем сплачено на рахунок ТОВ ЕАК «Довіра»\~1700 грн. 00 коп. за послуги аварійного комісара. Наведене підтверджується платіжною інструкцією №1478768 та 22 червня 2020 року на рахунок ТОВ «Аудатекс Україна» вартість послуг в розмірі 1426 грн. 08 коп. за оцінку пошкодження автомобіля потерпілого. Відтак, позивачем доведено факт залучення аварійного комісара та замовлення звіту по оцінці вартості пошкоджень автомобіля потерпілої від ДТП сторони, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь МТСБУ витрат в розмірі 3126 грн. 08 коп. також підлягає задоволенню. Підсумовуючи наведене, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені витрати на загальну суму в розмірі 48\~916 грн. 32 коп. Згідно ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з позовом МТСБУ сплатило судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. Наведене підтверджується платіжною інструкцією № 983058 від 11 липня 2024 року. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, понесені МТСБУ по оплаті судового збору в сумі 3028 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його користь з [PERSON] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved