Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що 27 серпня 2003 року придбала у свою власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.08.2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. Одним з попередніх співвласників цієї квартири був відповідач [PERSON] , який володів нею на праві спільної сумісної власності з [PERSON] і [PERSON] . Право власності на вказану квартиру вона, [PERSON] , набула одразу в день укладення договору, і таке право було зареєстроване в Люботинському БТІ. Також вона, [PERSON] , повноцінно користується своєю квартирою, оскільки ще з 22 серпня 2003 року зареєструвала своє місце проживання за адресою розташування квартири: [ADDRESS] , і проживає в цій квартирі і до тепер. Маючи намір розпорядитися своє квартирою, вона зіткнулася з тим, що Люботинським БТІ відомості про приналежність їй квартири на праві власності не були внесені до електронного Реєстру прав власності. Але провести реєстрацію свого права власності на квартиру в даний час вона не має змоги з тієї причини, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира за вказаною вище адресою й досі залишається зареєстрованою з 06 серпня 2003 року на праві власності на ім`я [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого відділом житлово-комунального господарства Люботинської міської ради 14 грудня 1999 року, зареєстрованого в Люботинському БТІ 18 січня 2000 року, та щодо цієї квартири існує запис про обтяження, застосований на підставі постанови ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області про відкриття виконавчого провадження № 26887786 від 12 квітня 2011 року, в якому боржником є [PERSON] . Такий запис про обтяження перешкоджає позивачу, як власнику, в реалізації права власності та розпорядження належною їй квартирою. Та оскільки позивач не являється стороною виконавчого провадження, в якому було накладено арешт на квартиру, то вона вимушена була звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Судом був встановлений для відповідача [PERSON] строк у 15 днів для подання відзиву; третій особі Харківському відділу ДВС у Харківському районі Харківської області був встановлений строк у 10 днів для подання письмових пояснень щодо позову. Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом із копією позовної заяви і доданих до неї документів було направлено відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 04 листопада 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий. Третя особа Харківський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області в особі свого представника Мироненка Д.А. подав пояснення про те, що на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження № 29887786, відкрите державним виконавцем 12 квітня 2011 року, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-165/11, виданого 05 квітня 2011 року Люботинським міським судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 10967,46 грн. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника. 21 березня 2012 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Завершення виконавчого провадження у такий спосіб не передбачало зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Вказане виконавче провадження після спливу 3-річного строку зберігання було знищене. Наразі у відділу ДВС відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки до тепер грошові кошти для задоволення вимог стягувача та компенсації витрат виконавчого провадження, на рахунок відділу ДВС не надходили. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але в позовній заяві небу було викладено клопотання про підтримання позову та про проведення розгляду справу за її відсутності. Позивач також висловила згоду на заочний розгляд справи за наявними в ній матеріалами уразі неявки відповідача. В судове засідання відповідач [PERSON] був викликаний шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Представник третьої особи - Харківського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Мироненко Д.А. в судове засідання не з`явився, але в поданих до суду поясненнях він просив проводити розгляд справи за його відсутності та за наявними в ній матеріалами. Дослідивши в судовому засіданні наявні в справі докази, суд встановив наступне. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 серпня 2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр. № 1874, співвласники [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] , яка є позивачем в даній справі, купила квартиру [ADDRESS] . В договорі купівлі-продажу вказано, що на момент його укладення квартира належала продавцям [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого відділом житлово-комунального господарства Люботинської міської ради 14 грудня 1999 року, зареєстрованого в Люботинському БТІ 18 січня 2000 року. Право власності продавців на вказану квартиру було зареєстроване Люботинським БТІ в Реєстрі прав власності лише 06 серпня 2003 року. Також в п. 3 вказаного вище договору купівлі-продажу вказано, що право власності на квартиру у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу, було визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 227 цього ж Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне\~ недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. 28 серпня 2003 року Люботинським БТІ було видане Реєстраційне посвідчення на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 серпня 2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр. № 1874, і про це у реєстровій книзі № 4 був зроблений реєстраційний запис № 904П. Те, що такий запис дійсно обліковувався в Реєстрі прав власності на паперових носіях в Люботинському БТІ станом на 31 грудня 2012 року, підтверджується листом КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області від 24 грудня 2021 року. Верховний Суд під час розгляду справ неодноразово вказував на те, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (постанови від 05 вересня 2019 року у справі № 921/320/18, від 22 травня 2019 року у справі № 918/410/18; від 20 травня 2020 року у справі № 911/1603/19). Наведені обставини підтверджують виникнення у позивача [PERSON] , починаючи з 27 серпня 2003 року, права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки усі необхідні дії для цього нею були вчинені своєчасно. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач [PERSON] використовує належну їй квартиру для свого постійного проживання в ній і за адресою місцезнаходження вказаної квартири зареєструвала з 22 серпня 2003 року своє місце проживання. За обліковими даними відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області відповідач [PERSON] з 03 вересня 2003 року постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Наведені обставини додатково свідчать про те, що квартира перейшла у повне володіння і розпорядження позивача [PERSON] . Однак, з представленої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 385355197 від 03 липня 2024 року вбачається, що квартира [ADDRESS] , починаючи з 06 серпня 2003 року залишається зареєстрованою як об`єкт нерухомого майна на праві спільної сумісної власності на ім`я [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого відділом житлово-комунального господарства Люботинської міської ради 14 грудня 1999 року. Це вказує на те, що в момент здійснення 28 серпня 2003 року запису про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2003 року у відповідній книзі, співробітниками Люботинського БТІ не були внесені відповідні записи до електронного реєстру прав власності на нерухоме майно. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 385355197 від 03 липня 2024 року також вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є чинний запис про обтяження арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , застосований на підставі постанови ВДВС Люботинського міського управління юстиції Харківської області про відкриття виконавчого провадження № 26887786 від 12 квітня 2011 року до боржника [PERSON] як власника квартири (реєстраційний номер обтяження 11621057, тип обтяження арешт нерухомого майна). За інформацією, наданою Харківським відділом ДВС у Харківському районі Харківської області, виконавчого провадження № 26887786 було відкрито 05 квітня 2011 року з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-165/11, виданого 05 квітня 2011 року Люботинським міським судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 10967,46 грн. Однак 21 березня 2012 року вказане виконавче провадження було завершене, державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Однак застосовані заходи забезпечення виконання рішення державним виконавцем не скасовані. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 725/3352/23 від 06 травня 2024 року висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже позивачу [PERSON] з 27 серпня 2003 року спірна квартира належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу і ця обставина підтверджена належними доказами. І таке право позивача виникло задовго до моменту виникнення у відповідача [PERSON] грошового зобов`язання, яке він повинен був виконати на користь [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з квартири, оскільки таке обтяження порушує права та інтереси позивача [PERSON] як фактичного власника спірної квартири. Тому суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved