Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх позовних вказує на те, що 30.12.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №783194. Власноручним підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», яка розміщена на сайті фінансової компанії, з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів. Згідно договору відповідачу надається кредит у гривні, а останній зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі платіжного документу перерахувало відповідачу кредитні кошти у сумі 50000 грн. на картковий рахунок. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 28.08.2023 згідно умов договору факторингу №2808-23 відступило право вимоги за кредитним договором № 783194 від 30.12.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу відповідача становить 122984,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту\~ 49666,58 грн., заборгованість за відсотками\~73317,45 грн. Відповідач був повідомлений про те, що права вимоги за кредитним договором відступлені ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі факторингу №2808-23 від 28.08.2023, відповідно до умов якого, позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором 783194 від 30.12.2021. Разом з тим, відповідач умови кредитного договору не виконує, з моменту відступлення права вимоги жодного платежу за договором № 783194 від 30.12.2021 відповідач не здійснив, у зв`язку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 783194 від 30.12.2021 в загальному розмірі 122984,03 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді 09 вересня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 41). 30.10.2024 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає, вказував про не підписання ним договору № 783194 від 30.12.2021, наявний підпис позичальника на паспорті споживчого кредиту та заяві анкеті йому не належить, що нібито підтверджується копією його паспорта. Крім того, в анкеті заяві взагалі відсутнє прохання надання йому кредиту у розмірі 122984,03 грн. Умови отримання кредиту ним також не підписані. Вважає неналежним доказом розрахунок заборгованості, за відсутності первинних бухгалтерських документів. Разом з тим позивач вказав, що не може погодитися з тим, що сам лише «факт підписання анкети-заяви» свідчить про видачу кредиту. Вважав відсутніми докази про отримання ним кредиту та обґрунтування кредитної заборгованості. Крім цього, вважав недоведеним факт відступлення права вимоги позивачу. В задоволені позову просив відмовити. Справу розглянути за його відсутності (а.с. 46-49). Разом з відзивом надав докази направлення його копії позивачу (а.с. 45), яку представник позивача отримав 06.11.2024 (а.с. 51). Представник позивача не скористався своїм правом на надання відповіді на відзив. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України, без повідомлення сторін, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст.\~43\~ЦПК України,\~учасники справи\~зобов`язані:\~сприяти своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати усі\~наявні у\~них докази\~в порядку\~та строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; Згідно зі ст. 76 ЦПК України, визначено поняття доказів та засобів доказування, а статтями 77- 80 ЦПК України, визначено вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів. Зокрема, в ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 30.12.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір № 783194 про надання споживчого кредиту (а.с. 33 зворот -35), відповідно до умов якого сума кредиту складає 62500,00 грн., строк кредитування становить 1096 днів з кінцевим терміном повернення 30.12.2024, процентна ставка 25 % за перший день користування кредитом, 85% річних за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом і до кінця строку надання кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 186182,26 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору кошти кредиту товариством надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 50 000 грн. за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству у будь-який спосіб : у розмірі 12500,00 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. Також, відповідачем 30.12.2021 підписано Заяву-Анкету, Паспорт споживчого кредиту до договору про надання споживчого кредиту №783194 (а.с. 35-36). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] , серед іншого вказував про не підписання ним тексту договору та належність підписів у вищевказаних документах не йому. Однак, вказані доводи відповідача суд розцінює критично, оскільки вони не доведені перед належними та допустимим доказами. Відповідачем перед судом не спростовано факт підписання вказаних складових кредитного договору, які містять його персональні дії, до яких долучено копії його паспорта та ідентифікаційного коду (а.с. 10-12), посвідчені ним. Так, заперечуючи факт підписання вказаних документів, відповідач не надав суду висновку експерта, який би спростовував вказаний факт, як і не заявив перед судом клопотання про проведення відповідної експертизи. Посилання відповідача на те, що нібито факт підписання договору не ним, підтверджується його копією паспорта, є неспроможними. Досліджені судом складові кредитного договору, кожен з яких містять підпис позичальника [PERSON] , спростовують доводи відповідача про те, що анкета-заява не містить прохання видачі кредиту, адже сукупність умов кредитування свідчить про те, що [PERSON] виявив бажання отримати кредит з метою використання кредитних коштів на споживчі потреби (п. 1.6). Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем перед судом доведено факт укладення кредитного договору між сторонами за вищевказаних умов. Той факт, що банком було дотримано умови кредитного договору щодо видачі кредиту в розмірі 50000,00 грн. з його подальшим перерахуванням на вказані позичальником у договорі рахунок, підтверджується платіжним дорученням №14089 від 30.12.2021 (а.с. 24 зворот). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 783194 від 30.12.2021, станом на 23.08.203 складає 122984,03 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту\~ 49666,58 грн., заборгованість за відсотками\~73317,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 25). Суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність у справі первинних бухгалтерських документів, на яких ґрунтується наданий позивачем розрахунок заборгованості. Разом з тим, відповідач у змагальному процесі, не надав суду контррозрахунку, висновків економічних експертиз, які б спростовували наданий позивачем розрахунок, клопотання про проведення таких експертиз не заявив. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023, укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу, у пункті 4.1 якого зазначеного, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку №1 до цього договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 договору (а.с. 26-27). З витягу з реєстру боржників до Договору №2808-23 від 28.08.2023, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» домовились про відступлення клієнтом факторові права вимоги за кредитним договором №783194 від 30.12.2021 в загальному розмірі 122984,03 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту\~ 49666,58 грн., заборгованість за відсотками\~73317,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, боржником за яким є [PERSON] (а.с. 25). Беручи до уваги викладене, оцінивши вказані докази, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є належним позивачем та має права на звернення до суду з вказаним позовом, адже в судовому засіданні наданими доказами підтверджено факт переходу прав вимоги від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС, в порядку визначеному договором факторингу. Більш того, про відступлення прав вимоги до ТОВ «ДІЖДИ ФІНАНС» відповідач повідомлявся 15.11.2023 (а.с. 33). Оскільки відповідач будучи повідомленим про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 30.12.2021, умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом в розмірі 122984,03 грн, то вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. Крім того відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень (а.с. 8). Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6000,00 грн. Судом встановлено, що 11 грудня 2023 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правової\~ допомоги № 42649746 (а.с. 29-30). Також, в матеріалах справи міститься додаткова угода № 003383210495 від 27.06.2024 до вищевказаного договору про надання правової допомоги (а.с. 24 зворот), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Мінковською А.В. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», щодо стягнення кредитної заборгованості згідно якого вартість наданих послуг складає 6000,00 грн (а.с. 25 зворот); акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024 року, згідно якого вартість виконаних робіт склала 6000,00 грн. (а.с. 31), копію свідоцтва адвоката (а.с. 31 зворот). За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. за договором про надання правничої\~ допомоги, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як видно з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача подано договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 11 грудня 2023 року, додаткову угоду № 003383210495 від 27.06.2024 до вищевказаного договору про надання правової допомоги , детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024 року. Беручи до уваги положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення у розмірі 6000,00 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача.

Outcome: approved