Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулася представник позивача [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина російської федерації (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 2009 році позивачка та відповідач почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , де і позивач, і відповідач зареєстровані. У 2010 році у пари народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З часом у позивача та відповідача погіршились відносини, їхні спільні інтереси розійшлись. Також відповідач, маючи малолітню доньку, не працював., що стало однією із причин фактичного припинення їхніх сімейних відносин. Разом позивач та відповідач проживали до 2013 року. Відповідач є громадянином російської федерації і, як відомо позивачці, був військовослужбовцем російської федерації, в 2015 році повернувся до своєї країни. Вказує, що з кінця 2019 року відповідач з дитиною не бачився, його точний номер телефону позивачці невідомий, батько дитини взагалі не бере участі у вихованні доньки, жодної фінансової допомоги не надає. З самого народження дитини, всі фінансові витрати щодо її утримання позивач несе самостійно. Враховуючи вищевикладене, просить відповідача позбавити батьківських прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 20 серпня 2024 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 09 вересня 2024 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва витребувано у Державної прикордонної служби України письмову інформацію щодо фактичного перетину державного кордону України з зазначенням інформації про дату виїзду з території України та дати в`їзду на територію України, за період з 17 листопада 2010 року по 09 вересня 2024 року громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] . 24 жовтня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністраціїнадійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 жовтня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також публікації повісток на сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду сторони позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28.02.2020 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно листа-відповіді від 01.08.2024 року № 36 наданого директором ПІП «Поділля», [PERSON] , [INFO] , навчалась у загальноосвітньому навчальному закладі І ступеня «Школа-Дитячий садок «Поділля» Подільського району м. Києва в період з 01.09.2017 по 26.10.2017 року. За цей період організацією навчання та зворотній зв`язок із закладом навчання підтримувала мама [PERSON] . За словами класного керівника, заступника директора, вихователя групи подовженого дня: рідний батько дитини у вказаний період зв`язок із школою не підтримував, участі в організації навчання дочки не брав. Відповідно до інформації, наданої директором школи І ступеня № 333 Дарницького району м. Києва за вих. 29 від 01.08.2024 року, [PERSON] навчалась у школі І ступеня №333 Дарницького району м. Києва з 1 по 4 клас, вибула із закладу освіти у зв`язку з закінченням 4 класу у 2021 році. Зі слів класного керівника, батько дитини [PERSON] не приймав участь у шкільному життя доньки, а саме: не відвідував батьківські збори, консультаційна години з вчителями та психологами, не звертався до адміністрації школи, не відвідував свята, у яких приймала участь дитина, не цікавився її шкільною успішністю. Як вбачається з інформації, наданої 30.07.2024 року директором Скандинавської гімназії, [PERSON] навчалася в гімназії з 01.09.2021 по 28.07.2022. Під час освітнього процесу дитиною опікувалася мама [PERSON] та вітчим [PERSON] , які постійно цікавилися навчанням дитини, її життям в гімназії, супроводжували на заняття і зустрічали після уроків. Рідний батько дитини [PERSON] у гімназії за період навчання не з`являвся, не відвідував батьківські збори, не спілкувався ні з вчителями, ні з адміністрацією, не цікавився успіхами доньки. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 02 серпня 2024 року затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що умови проживання добрі, квартира облаштована всіма необхідними меблями та побутовою технікою, в дитини є окрема кімната, місце для сну, місце для навчання. За вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Стосунки, традиції сім`ї загальноприйняті, добрі. Позивач має дохід, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 жовтня 2024 року, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того [PERSON] надала до органу опіки та піклування письмові пояснення, де зазначила, що підтримує позбавлення батьківських прав батька, оскільки він не займався її вихованням та розвитком багато років. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач з кінця 2019 року не піклується та не цікавиться життям доньки [PERSON] , не приймає участі у її вихованні, не турбується про розвиток та здоров`я дитини, не цікавиться навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Дитина [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини, не здійснював її матеріального забезпеченню, самоусунувся від виховання доньки, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. що підтверджено квитанцією від 06 серпня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судовий збір за подання позовної заяви необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved