Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мироненко В.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-річного віку, а також відшкодувати витрати понесенні на правничу допомогу, які складають 6 000 гривень. Позов мотивований тим, що позивач із відповідачем з 06.02.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.10.2010 року було розірвано. Від шлюбу в подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Повнолітній син сторін продовжує навчання та є студентом Харківського національного університету внутрішніх справ за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» (перший ступень), за спеціальністю 081 Право, термін навчання з вересня 2023 по червень 2027, на платній основі. Син потребує допомоги обох батьків в період навчання. Позивачу важко самостійно утримувати дитину та забезпечити їй достатній рівень життя, оскільки батько після набуття сином повноліття перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2024 було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник позивача адвокат Мироненко В.В. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задоволення позов та стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-річного віку, а також понесенні судові витрати. Відповідач в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини саме у розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-річного віку не заперечив та визнав їх. Разом із тим просив суд відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вислухавши позицію сторін, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 06.02.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, від 27.10.2010 року було розірвано (а.с 11). Від шлюбу в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] (а.с 6). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.10.2010 року з відповідача визначено стягувати аліменти на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] . У розмірі 500 грн. щомісячно, які відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області було змінено та стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 12-14). Вищезазначені аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) стягувалися з відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , які відраховувалися із заробітної плати за місцем роботи відповідача, і після досягнення сином повноліття, від відповідача жодних аліментів чи інших коштів не надходило. Повнолітній син сторін продовжує навчання та є студентом Харківського національного університету внутрішніх справі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» (перший ступень), за спеціальністю 081 Право, термін навчання з вересня 2023 по червень 2027, на платній основі, що підтверджується наявними у матеріалах справи: договором №649 про навчання у закладі вищої освіти від 14.08.2023 року, договором №649/1 від 14.08.2023 року про надання платної освітньої послуги (а.с. 15-21). Крім того, позивачем до позову було надано платіжне доручення №0.0.3220360172.1 від 26.03.2023 року про здійснення оплати за навчання на суму 2 160 гривень 00 копійок, платіжне доручення №0.0.3409965049.1 від 12.01.2024 року про здійснення оплати за навчання на суму 13 500 гривень 00 копійок та квитанцією до платіжної інструкції про переказ коштів за навчання №5 від 07.09.2023 року на суму 13500 гривень 00 копійок, що підтверджує те, що позивачкою здійснюється самостійне утримання та оплату навчання повнолітнього сина (а.с . 22-24). У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 199 ч. 1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Зазначена постанова підтримана постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року по справі № 754/866/18. З огляду на викладене суд констатує, що наведеними вище, описаними судом доказами доведена обов`язкова сукупність таких юридичних фактів: походження [PERSON] , [INFO] , від відповідача, досягнення ним 18 років, його вік є меншим 23 років, продовження ним навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, що не заперечується відповідачем. Отже, суд бере до уваги те, що [PERSON] є повнолітнім сином позивача та відповідача, продовжує навчання на платній основі, проживає за місцем навчання у м. Харкові, де знімає квартиру, за яку позивач також сплачує кошти, повнолітній син інших доходів не має, потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання, а відповідач має змогу надавати сину таку допомогу, перешкод для виконання ним обов`язку у виді сплати аліментів по утриманню власної повнолітньої дитини у розмірі достатньому для забезпечення його життєвих потреб судом не встановлено. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом приймаються до уваги ті обставини, що відповідач, позовні вимоги визнає, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а тому, з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін та повнолітньої дитини, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з продовженням ним навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 26.08.2024 до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] , [INFO] , 23-річного віку, тобто до [INFO] . Вказаний розмір аліментів на переконання суду є справедливим та достатнім для матеріального забезпечення повнолітнього [PERSON] на час його навчання, з огляду на спільний та рівний обов`язок як батька, так і матері по матеріальному утриманню дітей, а також враховуючи, що відповідач не заперечував проти такого розміру аліментів. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу по аліментам за один місяць. Щодо вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується наступне. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено надано документи на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 грн. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, заперечення відповідача щодо стягнення таких витрат, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними складності справи, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 4 000 гривень 00 копійок, що відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору, інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved