Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач, в особі представника адвоката Прядки О.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 329588,07 грн., 6028,52 євро та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в сумі 321\~000 грн. та 6 000 євро, із терміном повернення 01.06.2024. Факт передачі грошових коштів підтверджується власноручно написаною розпискою позичальника [PERSON] . Позичальник свої зобов`язання по договору позики не виконав, борг не повернув, від кредитора переховується. Відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних та встановленого на момент прострочення заборгованості індексу інфляції. Розрахунок заборгованості з урахуванням 3% та інфляційним збільшенням боргу проведено за період із 01.06.2024 по 28.07.2024. Відповідно приведеного розрахунку інфляційні витрати за червень 2024 склали 2.2%, що збільшило борг на 7062,00 грн за рахунок інфляції. За період прострочення зобов`язання зі період із 01.06.2024 по 28.07.2024 (58 днів) неустойка у розмірі 3% річних складає 1526,07 грн. Щодо боргу в євро, то за період прострочення зобов`язання зі період із 01.06.2024 по 28.07.2024 (58 днів) неустойка у розмірі 3% річних складає 28,52 євро. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.08.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.08.2024 провадження у справі відкрито, і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.10.2024 підготовче провадження по справі закрито і справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Прядко О.О. звернувся до суду з клопотанням в якому прохає розглянути справу за відсутності представника позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, поштові повідомлення про вручення судової повістки на адресу суду повернулися з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 3 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, заяв чи клопотань до суду від відповідача не надходило. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Зважаючи на те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 14.05.2024 відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику 6000 євро та 321\~000,00 грн. в якості безпроцентної позики та зобов`язався повернути суму позики до 01.06.2024, про що склав розписку (а.с. 27). Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] 6000 євро та 321 000,00 грн., на що вказує останній у своїй розписці. Борг у визначені договором строки - до 01.06.2024 на час звернення позивача з позовом до суду відповідач не повернув. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Згідно із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить проте, що боргове зобов`язання невиконане. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13; від 02.07.2024 у справі № 6-79цс14. Таким чином, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 14.05.2024, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми грошового зобов`язання за зазначеним договором позики в розмірі 6000 євро та 321000,00 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] процентів за користування грошовими коштами, згідно зі ст.\~625\~ЦК України то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. У даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, згідно п. 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента Україні № 64/2022 від 24.03.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє до теперішнього часу. З матеріалів справи вбачається, що на суму заборгованості у розмірі 321000,00 грн. позивачем нараховано інфляційні втрати за червень 2024 року у розмірі 7062,00 грн. та 3 % річних у розмірі 1526,07 грн. за період з 01.06.2024 по 28.07.2024. За період з 01.06.2024 по 28.07.2024 (58 днів) прострочення зобов`язання у сумі 6000 євро, неустойка у розмірі 3% річних складає 28,52 євро (а.с. 25-26). З огляду на наведене, беручи до уваги природу правовідносин у даній справі, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення 5000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи встановлено, що 28.07.2024 між [PERSON] та Регулом А.О. укладено договір № 28/24 про надання правової допомоги (а.с.05-06). Обсяг правової допомоги визначено у додатковій угоді № 1 до договору про надання правової допомоги № 28/24 від 29.07.2024 (а.с.07). Згідно постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 постановлено висновок: що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За положеннями ч. 1, ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що позов задоволено частково, сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 6417, 49 грн. (5818,97 грн. за позовну заяву, яка задоволена на 98,46 % + 605,60 грн. за заяву про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial