Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля FORD FOKUS 2007 року випуску у сумі 88 350,00 грн. Вимоги мотивує тим, що з 29.08.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірваний рішенням суду від 06.03.2023. У період перебування у шлюбі, а саме 08.09.2021, відповідач купив транспортний засіб FORD FOKUS 2007 року. 02.10.2021 цей транспортний засіб перереєстрований на нового власника. Позивачка вважає зазначений автомобіль спільним майном подружжя. Відповідач продав автомобіль без її згоди, а тому позивачка вважає, що має право компенсацію у розмірі 1 / 2 частини ринкової вартості аналогічного автомобіля, що становить 88\~350 грн. Відповідач подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Визнав, що перебував у шлюбі з позивачкою, дійсно мав згаданий транспортний засіб. Заперечення мотивував тим, що транспортний засіб був проданий у період шлюбу з позивачкою та за її згодою, а кошти витрачені на інтереси сім`ї. Не погоджується з заявленою ціною позову, адже вона не підтверджена належними доказами. Позивачка подала відповідь на відзив. Не погодилася з запереченнями відповідача. Автомобіль проданий без її згоди. Кошти з продажу вона не отримувала. Відповідач фактично залишив сім`ю у грудні 2021 року. Процесуальні рішення 30.09.2024 ухвалою суду прийнято заяву, відкрито провадження у справі за вказаною заявою та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Фактичні обставини, встановлені судом Суд,\~ дослідивши подані докази, дійшов наступного. Суд встановив, що з 09.08.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1323. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.03.2023 у справі № №592/1095/23, яке набрало законної сили 07.04.2023. У період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбане за спільні кошти майно - колісний транспортний засіб FORD FOCUS, 2007 року випуску, який було зареєстровано на ім`я Відповідача. Дана обставина підтверджується листом №31/32/03/08- від 08.08.2024 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській області, відповідно до якої автомобіль FORD FOCUS, 2007 року випуску був зареєстрований за відповідачем 08.09.2021. Згідно листа №31/32/03/08- від 11.09.2024 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській області зазначений автомобіль був перереєстрований на нового власника 02.10.2021 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №5946/2021/2834876 від 02.10.2021 укладеного в ТСЦ №5946 РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області. Згідно договору купівлі-продажу №5946/2021/2834876 від 02.10.2021 автомобіль проданий [PERSON] . 27.08.2024 ТОВ «ОЦІНОЧНА ФІРМА ЮНІТ» за №51 видала довідку на замовлення позивачки від 26.08.2024. У довідці зазначений висновок щодо середньої ринкової ціни автомобілю FORD FOCUS, 2007 року випуску станом на поточну дату складає 4272 доларів США. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Зі змісту заявленого позову та спірних обставин вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними та врегульовані ст.ст. 60, 65, 70 СК України. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 60 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~\~від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року\~у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі,\~а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду\~від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження\~№ 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Разом з цим слід врахувати наступне згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наведений зміст положень кодексу слід дійти висновку, що кожній особі гарантовано право звернутися до суду та захист порушеного права. Разом з цим суд здійснюючи правосуддя, захищає права, у спосіб визначений законом. При цьому суд розглядає справи у межах заявлених вимог та заперечень. Сторони повинні довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З встановлених доказів вбачається, що спірний автомобіль дійсно перебував у спільній сумісній власності сторін, адже вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Цей автомобіль був проданий у період перебування сторін у шлюбі. Разом з цим позивачка на порушення ст.ст. 13, 82 ЦПК України не надала доказів суду на підтвердження тих обставин, що кошти були використані не у інтересах сім`ї. Також позивачка не довела факту того, що кошти від продажу автомобіля були збережені відповідачем до часу припинення шлюбу. З наданих доказів вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 29.08.2009 по 07.04.2023. Автомобіль був проданий 02.10.2021, тобто задовго до припинення шлюбу. Поряд з цим позивачка не надала доказів на підтвердження того, що шлюбні відносини між сторонами були припинені на час продажу відповідачем автомобіля. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З підстав позову вбачається, що після продажу автомобіля відповідач отримав кошти. За загальними засадами правомірності правочину вчиненому у інтересах сім`ї слід вважати, що відповідач отримав кошти й витратив їх у інтересах сім`ї. Слід констатувати, що на момент припинення шлюбу у сторін не було спільного майна, тобто зазначеного автомобіля, чи його грошового еквіваленту. Ураховуючи наведене суд вважає, що позивачка не надала належних, допустимих і переконливих доказів, що відповідач при продажу майна діяв не у інтересах сім`ї. Позивачка у обґрунтування позову посилалася на правові позиції викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ). Проте ці позиції не можна застосувати до цієї справи. Так по справам по яким зазначені правові позиції суди встановили, що майно було продане після припинення шлюбу, тобто відповідачі діяли не у інтересах сім`ї. Проте у цій справі майно було продане під час спільного проживання сторін й правочин вчинявся у інтересах сім`ї. На підставі зазначеного у сукупності вбачається, що заявлений позов необґрунтований і не підлягає задоволенню, а тому слід повністю відмовити у задоволенні. Розподіл витрат На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України через відмову у задоволенні позову витрати, які понемла позивачка слід прокласти на неї.

Outcome: dismissed