Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

02 травня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] із вимогами про відшкодування шкоди (а. с. 1-2 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за заповітом від 12 листопада 2021 року позивач є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Власником інших 2/3 частин квартири є відповідачка. Вказує, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 204/8294/22 його було вселено до квартири. Разом з цим, вказаним рішенням суду, зобов`язано відповідачку надати йому ключі від квартири, встановлено порядок користування квартирою шляхом виділення йому кімнати площею 12,2 кв. м, а житлові кімнати, площею, 10,1 кв. м та 17,2 кв. м залишено в користуванні відповідачки, натомість всі підсобні приміщення: кухню, коридор, ванну, вбиральню, вбудовану шафу, лоджію залишено у спільному користуванні сторін. Вказує, що даними рішеннями суду було встановлено, що, що після смерті батька сторін, [PERSON] , який помер [INFO] , відповідачка змінила замки і він втратив доступ до квартири. Зазначає, що на виконання зазначених судових рішень постановами від 17 січня 2024 року Другим Правобережним ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито два виконавчі провадження № 73724173 та № 73724405. Так, згідно з актами ВДВС від 24 січня 2024 року, його було вселено до квартири та передано комплект ключів. Таким чином, позивач не мав доступу до квартири з 18 лютого 2021 року по 24 січня 2024 року. Стверджує, що до смерті батька позивача, кімната була в жилому стані, в ній були встановлені металопластикове вікно, батареї, підлога була вкрита ламінатом. Натомість, за час, коли він не мав доступу до кімнати, відповідачка привела її в нежитловий стан, зокрема, нею було демонтовані металопластикове вікно та відкоси; два радіатори опалення та чотири радіаторні вентилі; шість розеток та електропроводка до них; гіпсокартон із кріпленням зі стелі; шпалери зі стін; ламінат та плінтус з підлоги; замок з дверей. Тому, вважає, що відповідачкою йому завдано шкоду у сумі 100000, яку він прохає суд стягнути з відповідачки на його користь разом із судовими витратами по справі. Ухвалою суду від 08 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 24). 08 травня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 05 травня 2024 року, позивачем усунуто (а. с. 26-28 та на звороті). Ухвалою суду від 13 травня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 18 червня 2024 року (а. с. 29). 17 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки (а. с. 36-37). В якому вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач безпідставно бажає стягнути з неї на свою користь неіснуючу майнову шкоду у розмірі 100000 гривень, оскільки демонтоване майно, яке зазначено позивачем в позові, ним не було придбане та встановлено в кімнаті, яка йому дісталася. Вказувала, що позивач ніколи не жив цій квартирі, а в кімнаті, яка йому дісталася, за життя жив їх батько. Разом з цим, стверджувала, що ще за життя батька, вона з чоловіком зробила ремонт, придбала та встановила, за належні їй кошти, дані матеріальні цінності, натомість, позивач до вказаних демонтованих предметів жодного відношення не має. Більш того, вважає, що останній навіть не знає реальної вартості даних речей, а лише хоче стягнути з неї 100000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Карлаш І.А. позовні вимоги підтримали, прохали суд їх задовольнити, обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви. У судовому засіданні відповідачка та її представник [PERSON] позовні вимоги заперечували, обґрунтування надали аналогічні тексту відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників цивільного процесу, їх представників та покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що батько сторін [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видано повторно 23 лютого 2021 року (а. с. 82). Позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 2021 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 14/2021, є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а. с. 13). Згідно з Інформацієї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 13 на звороті 14), 12 листопада 2021 року приватним нотаріусом Царейкіним М.С. зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за позивачем. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов`язання вчинити певні дії та встановлення порядку користування майном, задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення позивача до квартири [ADDRESS] . Зобов`язано відповідачку надати позивачу дублікат ключів від всіх вхідних дверей для входу до спірної квартири. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а. с. 6 на звороті 9 на звороті). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення порядку користування квартирою скасовано. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] шляхом виділення в користування [PERSON] окремої кімнати, площею 12,2 кв. м., житлові кімнати, площею 10,1 та 17,2 кв. м. залишено у користуванні відповідачки [PERSON] а всі підсобні приміщення: кухня, коридор, ванна, вбиральня, вбудована шафа, лоджія залишено у спільному користуванні сторін. В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року залишено без змін (а. с. 10-11 та на звороті). 17 січня 2024 року державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколовим О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73724173 з примусового виконання виконавчого листа № 204/8294/22 щодо зобов`язання відповідачки надати позивачу дублікат ключів від всіх вхідних дверей для входу до квартири [ADDRESS] (а. с. 15 на звороті - 16). 17 січня 2024 року державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколовим О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73724405 з примусового виконання виконавчого листа № 204/8294/22 щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] (а. с. 16 на звороті - 17). Зі змісту акту державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколова О.О. від 21 січня 2024 року (а. с. 17 на звороті) вбачається, що останнім при примусовому виконанні виконавчого листа № 204/8294/22, було усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення та безперешкодного доступу до спірної квартири боржником. Крім того, зі змісту акту державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколова О.О. від 21 січня 2024 року (а. с. 18 та 19) вбачається, що боржником передано стягувачу комплект ключів від всіх вхідних дверей для входу до спірної квартири. З довідки № 5397 від 27 червня 2024 року Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур (а. с. 53) вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстровані по теперішній час: [PERSON] (відповідачка) з 16 березня 1984 року; [PERSON] , з 14 листопада 2000 року та [PERSON] з 26 травня 2000 року. З довідки сільського голови Межиріцької сільської ради № 306 від 21 листопада 2022 року (а. с. 80) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , з 01 січня 2000 року по 25 грудня 2019 року проживали за адресою: [ADDRESS] . 08 квітня 2004 року відповідачка [PERSON] звернулася з письмовою заявою до КЖЕП «Південне» щодо ремонту зовнішньої стіни квартири [ADDRESS] , у зв`язку з утворенням у ній тріщини (а. с. 55). 12 вересня 2011 року відповідачка [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до КЖЕП «Південне» ДМР із вимогами про зобов`язання КЖЕП «Південне» ДМР провести залік коштів у сумі 6119 гривень 95 копійок, витрачених на ремонт зовнішньої тіни квартири [ADDRESS] , в рахунок оплати послуг з утримання житлового будинку по даній квартирі (а. с. 57-58). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-3231-2011 від 05 березня 2012 року в задоволенні вказаної позовної заяви відмовлено (а. с. 59-61). 16 жовтня 2011 року відповідачка [PERSON] звернулася до судового експерту МЮУ Івченка В.В. із замовленням про проведення будівельно-технічного експертного дослідження щодо визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власникам квартири [ADDRESS] (а. с. 63), вартість якого становить 1100 гривень та, яку вона оплатила, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 844-10 (а. с. 62). Згідно з актом № 844-10 виконаних робіт відповідно до листа-замовлення на проведення будівельно-технічного експертного дослідження нерухомого майна від 12 жовтня 2011 року № 844-10 (а. с. 64-76), ймовірний розмір матеріальної шкоди. Заподіяної власника квартири [ADDRESS] внаслідок виникнення тріщини на стіні житлового будинку станом 6на 16 жовтня 2011 року становить 7922 гривні, в тому числі ПДВ 20 % - 1320 гривень. Згідно з Актом залиття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а. с. 77), вбачається, що причиною залиття та заподіяння шкоди приміщенню є тріщина у каналізаційній трубі, у зв`язку із фізичним зносом останньої, тому вирішено, заподіяну шкоду внаслідок залиття квартири виконати за рахунок сил і коштів власниці приміщення кв. [ADDRESS] [PERSON] . Зі змісту договору № ДР-21 від лютого 2006 року, укладеного між [PERSON] (покупець) та ТОВ «Стеклопласт» (продавець) (а. с. 78) вбачається, що продавець зобов`язався виготовити і встановити покупцю. ( [ADDRESS] ), а останній прийняти та оплатити продукцію (металопластикові вікна, 6,04 кв. м) на умовах цього договору, у сумі 3375 гривень (а. с. 79). Відповідно до змісту Акту прийому-передачі № 14/03-К (а. с. 85), укладеного між ПП Сердюк (виконавець) та [PERSON] (замовник), сторони склали даний акт про те, що виконавець передав замовнику металопластикові вікна в кількості 2 шт. відповідно до умов договору № 14/03-К від 14 березня 2005 року, вартістю 1317 гривень. Крім того, судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у період з 2006 року по 2008 рік включно, здійснювалися ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з чим останніми були придбані: 23 квітня 2007 року радіатори опалення (5 шт.) вартістю 1321 гривня (а. с. 83); 01 жовтня 2008 року двері «Карина» та комплектуючі до них, вартістю 3415 гривень (а. с. 83); 03 лютого 2007 року гіпсокартон, вартістю 275 гривень (а. с. 84); 20 січня 2007 року провід, розетки та вимикачі, вартістю 2024 гривні (а. с. 84), фарба фасадна 5 л «Снежка», вартістю 58 гривень 10 копійок (а. с. 84); 19 жовтня 2006 року пінопласт, анти грибок. Вартістю 337 гривень 15 копійок (а. с. 84); 29 жовтня 2008 року краска інтер`єрна та барвники для колеровочної машин, вартістю 178 гривень 38 копійок (а. с. 86); 25 жовтня 2008 року флізелінові шпалери, вартістю 160 гривень (а. с. 86); 24 липня 2008 року малярна стрічна, пігмент для фарби, вартістю 34 гривні 12 копійок (а. с. 86); 03 липня 2008 року гіпсокартонові листи (стеля, стіни), профіля, поєднувачі, бандажні стрічки, саморізи, дюбелі, шпаклівка стартова та фінішна та ін., вартістю 1319 гривень 29 копійок (а. с. 86); 04 серпня 2008 року ламінат «KRONO», вартістю 588 гривень 30 копійок (а. с. 87); 16 липня 2008 року - ламінат «KRONO» та плівка під паркет, вартістю 782 гривні 55 копійок (а. с. 87); 25 липня 2008 року плінтус та куточки до нього, вартістю 80 гривень 10 копійок (а. с. 87); 13 вересня 2008 року шпалери та клей, вартістю 1240 гривень (а. с. 88); 23 лютого 2007 року профіля, вартістю 275 гривень (а. с. 88); 22 липня 2008 року фарба, вартістю 186 гривень 67 копійок (а. с. 88); 22 червня 2008 року профіль, ґрунтовка, селікон, дюбеля, само різи, гачок, вартістю 353 гривні 01 копійка (а. с. 88); 14 листопада 2008 року лампи, вартістю 417 гривень 19 копійок (а. с. 89); 22 серпня 2008 року - фарба (а. с. 89), вартістю 186 гривень 67 копійок; 31 жовтня 2008 року плінтус, заглушки, кріпежі, вартістю 91 гривня 65 копійок (а. с. 89); 17 липня 2008 року наливна підлога, вартістю 107 гривень 40 копійок (а. с. 90). Для відновлення кімнати позивачем замовлено: 11 жовтня 2024 року - 2 сталеві радіатори, вартістю 3172 гривні (а. с. 123, 124, 125); 18 жовтня 2024 року два крани радіаторних, вартістю 487 гривень 38 копійок (а. с. 123 на звороті, 125 на звороті); 29 жовтня 2024 року труба металопластикова та муфта, вартістю 395 гривень (а. с. 126); 19 листопада 2024 року дюбеля та шурупи, вартістю 125 гривень 90 копійок (а. с. 127 на звороті); 22 листопада 2024 року МП цанга, вартістю 245 гривень (а. с. 128). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її чоловіком, а відповідачка його сестрою. Вказала, що в зазначеній квартирі вона була останній раз в день поховання свекра, приблизно в лютому 2019 року та що тоді в спірній кімнаті було пластикове вікно, були шпалери та ламінат. Зазначила, що ремонт в кімнаті робили відповідачка з чоловіком, але, вважає, що їм допомагали батьки. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона кума сторін, а з відповідачкою вона ще й разом працювала. Зазначила, що їй відомо про те, що в даній квартирі проживала відповідачка зі своєю сім`єю, а потім і її батьки, які до цього жили в селі. Вказала, що в квартирі, в кімнаті дідуся, вона була перед його смертю, тоді кімната була з ремонтом. Разом з цим зазначила, що коли у відповідачки народився перший син, то ремонт був у кожній кімнаті, окрім тієї, де був дідусь. Вважає, що ремонт в квартирі робила відповідачка, бо про це, ще за життя, казала бабуся (мати сторін). Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч.1 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.\~76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 9 постанови №\~6\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 27\~березня 1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» визначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди. У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Так, судом встановлено, що позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 2021 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 14/2021, є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а. с. 13), якому, відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 204/8294/22, виділено в користування окрему житлову кімнату, площею 12,2 кв. м. (а. с. 10-11 та на звороті), яку, як стверджує позивач відповідачкою приведено у нежитловий стан (зокрема, нею було демонтовані металопластикове вікно та відкоси; два радіатори опалення та чотири радіаторні вентилі; шість розеток та електропроводка до них; гіпсокартон із кріпленням зі стелі; шпалери зі стін; ламінат та плінтус з підлоги; замок з дверей). Позивач вважає, що вказаними діями відповідачкою завдано йому майнової шкоди у розмірі 100000 гривень. На підтвердження розміру завданих збитків позивач надав квитанції від 11 жовтня 2024 року на суму 3172 гривні (а. с. 123, 124, 125); від 18 жовтня 2024 року на суму 487 гривень 38 копійок (а. с. 123 на звороті, 125 на звороті); від 29 жовтня 2024 року на суму, вартістю 395 гривень (а. с. 126); від 19 листопада 2024 року на суму 125 гривень 90 копійок (а. с. 127 на звороті); від 22 листопада 2024 року на суму, вартістю 245 гривень (а. с. 128). Однак суд не може погодитися з вказаним, з огляду на наступне. Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та показами свідків, а позивачем неоспорено того, що у квартирі [ADDRESS] , на постійній основі, живе відповідачка зі своєю сім`єю, а з кінця грудня 2019 року, разом з ними мешкали її батьки. Ремонт у квартирі та спірній кімнаті було зроблено відповідачкою разом з її чоловіком, зокрема замовлено та встановлено металопластикове вікно, зроблено відкоси; придбано радіатори опалення та вентилі до них; розетки та електропроводку до них; гіпсокартон для стін та стелі, штукатурка, шпалери; ламінат та плінтус для підлоги; двері, лампи, тощо. Натомість, позивач в даній квартирі не проживав, жодного відношення до вказаного ремонту, як робіт, так і придбання вказаних речей для нього (ремонту), не має, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність вини, завданої шкоди та протиправності діянь з боку відповідачки до позивача. Більш того, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо завдання йому майнової шкоди, тим більше у розмірі 100000 гривень, оскільки, по-перше, як вже встановлено судом, демонтоване майно є власністю відповідачки, по-друге, надані позивачем квитанції на підтвердження розміру завданої йому шкоди, надані останнім не станом на дату звернення з вказаним позовом до суду, а станом на жовтень-листопад 2024 року та лише на суму 4425 гривень 28 копійок, що, в свою чергу, свідчить про намагання останнього збагатитися за рахунок відповідачки. З огляду на викладене, зважаючи на те, що демонтоване відповідачкою з виділеної, постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 204/8294/22, кімнати позивачу майно є власністю відповідачки, яка має право на власний розсуд ним розпоряджатися, володіти та користуватися, що власне нею і було зроблено, натомість, а відтак, дії позивачки є правомірними, більш того, ними жодним чином не завдано шкоди позивачу, через що, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні, через що у його задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що вони не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed