Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

08.11.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Кіяновська А.В., звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Вільнозапорізька сільська рада Баштанського району Миколаївської області, згідно з яким просила ухвалити судове рішення про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4824581200:07:001:0007 для будівництва і обслуговування житлового будинку а на земельну ділянку з кадастровим номером 4824581200:07:001:0006 для ведення особистого селянського господарства, припинивши право власності на вказані земельні ділянки за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 910 від 09.12.1997 року, належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.10.2023 року вказаний договір визнано дійсним. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка належить [PERSON] , так як під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна питання про передачу (відчуження) у власність земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок, не вирішувалося. Вважає, що в силу ст.120, 125 ЗК України, разом з переходом права власності на будинок до неї перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2024 року матеріали справи передані до провадження судді Уманській О.В. Ухвалою судді від 22.11.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кіяновська А.В. в судове засідання надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Також просили справу слухати без їх участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечували. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень по справі не мають. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивачки, вирішено розгляд справи проводити в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. 09.12.1997 року між [PERSON] від імені якої на підставі доручення діяла [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS] , посвідчений 09.12.1997 року\~ під № 910 Універсальною товарною біржею «Віконт-Т». (а.с.8). Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] власником значиться [PERSON] ( а.с. 7-11) Крім того у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] ( а.с.11). Відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.10.2023 року, яке набрало законної сили 10.11.2023 року, договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений 09.12.1997 року\~ під № 910 Універсальною Товарною Біржею «Віконт-Т» та зареєстрований в Миколаївському обласному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 93, визнано дійсним (а.с.05-07). Згідно державного акту про право приватної власності на землю, серії ІІІ-МК № 013955, виданого 03.06.1996 року, [PERSON] на підставі рішення Вільнозапорізької сільської ради від 25.04.1996 року № 17 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована на території с. Вільне Запоріжжя, Вільнозапорізької сільської ради, для обслуговування житлового будинку та споруд ( а.с.9). Згідно державного акту про право приватної власності на землю, серії ІІІ-МК № 013956, виданого 03.06.1996 року, [PERSON] на підставі рішення Вільнозапорізької сільської ради від 25.04.1996 року № 17 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,02 га, яка розташована на території с. Вільне Запоріжжя, Вільнозапорізької сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства ( а.с.10) Згідно ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності, визначено у частині першій статті 79 ЗК України, як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (ч.1 ст.120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловий будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку, не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі, якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , набувши право власності на житловий будинок, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за №910 від 09.12.1997 року, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, та площею 0,02 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходе до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved