Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

02 листопада 2021 року [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом в межах розгляду кримінальної справи № 686/19792/21 (провадження № 1-кп/1363/21) до [PERSON] , ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди. Даний цивільний позов 24 липня 2024 року було передано на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до Хмельницького міськрайонного суду (головуючий суддя Палінчак О.М.). Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 14 лютого 2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 272 км. + 595, 6 м. автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», що проходить в об`їзд м. Хмельницького у напрямку від м. Вінниця до м. Тернопіль, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із автомобілем «Audi А4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Дана дорожньо-транспортна пригода, сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (надалі - ПДР) та лінії горизонтальної розмітки 1.11 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що настали - смертю [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно страхового полісу № 9202173529. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000 грн. 00 коп. В результаті протиправних дій [PERSON] позивачці [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних з смертю батька. В зв`язку з загибеллю батька позивачка перенесла сильний емоційний та нервовий стрес. Враховуючи глибину, характер, тривалість душевних страждань та їх влив на майбутнє життя, позивачка оцінює заподіяну моральну шкоду в зв`язку з смертю батька у розмірі 500 000 грн. 00 коп. Кількість осіб які мають право на відшкодування заподіяної моральної шкоди становить дві особи: позивачка - донька загиблого [PERSON] та його мати - [PERSON] . Враховуючи, те, що відповідальність ПрАТ «Страхова компанія «Вусо»-страховика по відшкодуванню моральної шкоди обмежується 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі встановленими на день настання страхового випадку, заподіяна моральна шкода підлягає відшкодуванню страховиком у розмірі 36 000 грн. 00 коп. (6000 х 12 / 2), а різниця між фактичним розміром заподіяної моральної шкоди та страховою виплатою у розмірі 464 000 грн. 00 коп. (500 000,00 - 36 000,00) підлягає відшкодуванню безпосередньо [PERSON] в порядку передбаченому статтею 1194 ЦК України. Також в результаті протиправних дій [PERSON] позивачці була заподіяна шкода в зв`язку з втратою годувальника. Право на відшкодування такої шкоди мають позивачка та мати [PERSON] . Розмір відшкодування шкоди завданої втратою годувальника позивачка оцінює по 3 647 грн. 33 коп. щомісячно за період з 01.03.2021 року по 01.04.2023 року страховиком та в подальшому з 01.05.2023 року [PERSON] . Також, позивачка просить стягнути з відповідачів 15 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. 12 серпня 2024 року представник співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» Шилін В.А. подав до суду відзив на позов, у якому вказав, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] встановлено: що обвинувачений під час судового розгляду відшкодував спричинені збитки потерпілим, що підтверджується відповідними заявами [PERSON] та законного представника малолітньої [PERSON] - [PERSON] від 15.03.2024 року. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися… г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих. Тобто інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих є суттєвою для визначення страховиком розміру страхового відшкодування, який не має перевищувати суму завданих збитків і призводити до збагачення. Встановлений вироком суду від 20.03.2024 року факт відшкодування завданих збитків потерпілим, свідчить про відсутність підстав для стягнення зі страховика страхового відшкодування на користь позивачки [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] . Отже, на думку представника співвідповідача ПрАТ «Сктрахова компанія «Вусо», вимоги позивачки про стягнення зі страховика моральної шкоди та шкоди у зв`язку з втратою годувальника є безпідставними та не підлягають задоволенню. Разом з тим, представник заявив клопотання про розподіл понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. 23 вересня 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, в результаті таких протиправних дій [PERSON] які призвели до смерті [PERSON] , позивачці [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та нервових переживаннях пов`язаних зі смертю батька, а також шкода, завдана втратою годувальника. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована співвідповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно страхового полісу № 202173529. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000, 00 грн. Крім того згідно електронного полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕWА-372GGН9 від 13.12.2020 року цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була додатково застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» на суму 100 000, 00 грн. Загальна страхова сума за шкоду заподіяну під час використання транспортного засобу «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 360 000, 00 грн. Оскільки після смерті батька позивачка перебуває в важкому психоемоційному стані, позбавлена належного піклування та засобів для забезпечення належного рівня свого існування, сума страхового відшкодування в зв`язку з втратою годувальника підлягає виплаті одноразовою виплатою у розмірі 216 000, 00 грн. (6000, 00 х 36), що відповідає 36 мінімальним заробітним платам встановлених законом на день настання страхового випадку. Враховуючи ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» за заподіяну [PERSON] моральну шкоду та кількість осіб які мають право на таке отримання, сума страхової виплати на відшкодування моральної шкоди позивачці складає 36 000, 00 грн. (6000 х 12/2). Таким чином, представник позивачки просить суд стягнути на її користь з ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» 252 000, 00 грн. (21 6 000, 00 + 36 000,00) та судові витрати. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року за заявою представника позивачки [PERSON] позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] залишено без розгляду; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 25 жовтня 2024 року представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» Шилін В.А. подав до суду додаткові письмові пояснення з приводу позову, де зазначив, що вимоги позивачки [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] (матері загиблого), заявлені останньою в іншій цивільній справі, загалом становлять 360 000 грн. 00 коп., що перевищує ліміт страхової суми згідно полісу № 202173529. Також зазначив, що згідно розписки від 15.03.2024 року [PERSON] вже відшкодував позивачці завдану шкоду. А тому, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, то це буде суперечити спеціальному закону № 1961 та буде вважатись подвійним відшкодуванням збитків і отриманням додаткової вигоди позивачкою. 17 грудня 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву з доказами на понесення витрат на професійну правничу допомогу. Також, 17 грудня 2024 року представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» Шилін В.А. подав до суду заяву проти стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав збільшенні вимоги позову та заяву про стягнення судових витрат з відповідача. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник Кравець В.А. в судовому засіданні щодо вирішення справи поклалась на розсуд суду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, судом об`єктивно встановлено, що 14 лютого 2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 272 км. + 595, 6 м. автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», що проходить в об`їзд м. Хмельницького у напрямку від м. Вінниця до м. Тернопіль, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Audi А4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Дана дорожньо-транспортна пригода, сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 ПДР та лінії горизонтальної розмітки 1.11 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що настали - смертю [PERSON] . В результаті таких протиправних дій [PERSON] які призвели до смерті [PERSON] , його неповнолітній доньці [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та нервових переживаннях пов`язаних з його смертю, а також шкода, завдана втратою годувальника. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована співвідповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно страхового полісу № 202173529. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000 грн. 00 коп. Крім того згідно електронного полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕWА-372GGН9 від 13.12.2020 року цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була додатково застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» на суму 100 000 грн. 00 коп. 31 травня 2021 року [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» з заявою про страхове відшкодування. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 20.03.2024 року у справі № 686/19792/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; цивільні позови потерпілої [PERSON] та законного представника [PERSON] - залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року вищевказаний вирок в частині залишення без розгляду цивільних позовів до ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 999 Цивільного Кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. В результаті протиправних дій [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних зі смертю батька. У зв`язку з загибеллю [PERSON] неповнолітня донька перенесла сильний емоційний та нервовий стрес. Його смерть є трагічною подією у житті [PERSON] , яка негативно вплинула та змінила звичний уклад її життя, вона втратила годувальника і в подальшому буде позбавлена батьківського піклування. Моральна шкода, завдана смертю батька, спричинила та буде спричиняти душевні та моральні страждання [PERSON] протягом усього її життя. Відновити становище яке існувало до смерті батька не можливо. Оцінити моральну шкоду, пов`язану з втратою батька складно, оскільки така втрата є непоправною, однак враховуючи глибину, характер, тривалість душевних страждань та їх влив на майбутнє життя, позивачка оцінила заподіяну моральну шкоду, завдану [PERSON] в зв`язку зі смертю батька у розмірі 500 000 грн. 00 коп. Згідно розписки [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] від 15.03.2024 року, [PERSON] було добровільно відшкодовано 300 000 грн. 00 коп. моральної шкоди з приміткою, що дана сума не враховує суму страхової виплати. Станом на 14.02.2021 року розмір мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становив 6 000 грн. 00 коп. Отже, згідно пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю [PERSON] становить 12 х 6 000 грн. 00 коп. = 72 000 грн. 00 коп. З урахуванням того, що на виплату страхового відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю [PERSON] претендують донька [PERSON] та мати [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки про стягнення 1/2 частини визначеного законом розміру страхового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 36 000 грн. 00 коп. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV). Аналіз наведених норм Закону № 1961-IV дає підстави для висновку, що у відносинах з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів законодавець при виплаті таких складових страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, а саме шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, як сама шкода, так і відшкодування моральної шкоди, розмежовує осіб, які мають право на таке відшкодування, а також порядок такого відшкодування і його розмір. При цьому спільним чинником, який повинен враховуватися при його виплаті (стягненні в судовому порядку) є те, що його розмір визначається в мінімальних заробітних платах у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а також те, що сукупний розмір усіх відшкодувань не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, здійснюється на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України (тобто, за бланкетною нормою), кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Отже, з урахуванням вимоги позивачки про сплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника одноразовою виплатою, сума такої виплати становить: 36 х 6 000 грн. 00 коп. = 216 000 грн. 00 коп. та підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Щодо судових витрат Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. Так, у позовній заяві від 02.11.2011 року (зареєстрованій в суді 25.07.2024 року) позивачкою [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] зазначено вимогу про стягнення на її користь з відповідача 15 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Окрім того, до позовної заяви долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 11.03.2011 року, укладеному з адвокатом Гнідком С.І.; копію ордеру від 31.05.2021 року. В подальшому, 17 грудня 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду копію додатку 1 до договору про надання правової допомоги та копію акту наданих послуг від 05.12.2024 року, згідно яких розмір витрат на правову допомогу складає 20 863 грн. 60 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення по справах «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року; «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. Судом встановлено, що представником позивача надані суду докази, які підтверджують наявність витрат на правову допомогу, а тому, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, заперечень представника відповідача, принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру 15 000 грн. 00 коп. Окрім того, судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем не було сплачено судовий збір відповідно до п.п. 2,6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У даній справі розмір судового збору, що підлягає сплаті, становить 2 520 грн. 00 коп., та з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору і результату розгляду справи, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved