Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

28.08.2024 року адвокат Ярмолович О.Є., діючи в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить: - зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини від доходів платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини; - зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини від доходів платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначає, що судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2023 року (справа №333/1160/23) з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку) на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 20.02.2023 року до повноліття дитини. Судовим наказом Казанківського районного суду Миколаївської області від 25.06.2024 року (справа №478/802/24) з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку) на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21.06.2024 року до повноліття дитини. Станом на теперішній час, відповідно до вказаних судових наказів, з позивача стягуються аліменти на двох дітей в сукупному розмірі 1/2 частини заробітку (доходу). При цьому, позивач вважає, що під час розгляду вимог стягувачів у порядку наказаного провадження та видачі судових наказів Комунарським районним судом м. Запоріжжя та Казанківським районним судом Миколаївської області, він не мав можливості подавати суду докази на підтвердження обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів та не враховувався його сімейний стан. На думку позивача, сукупний розмір аліментів на двох дітей повинен становити 1/3 замість 1/2 частини заробітку, тому розмір аліментів на кожну дитину просить зменшити з 1/4 на 1/6 частину заробітку (доходу). Ухвалою суду від 09.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 20.09.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ігнатова Є.Є. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними, виходячи з такого. Як зазначено в позові, [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , на утримання якого судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя стягнуто аліменти. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач, як на підставу позовних вимог, посилається на наявність на його утриманні ще однієї дитини - доньки [PERSON] . На думку представника [PERSON] , перебування на утриманні позивача ще однієї дитини не є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за своїм матеріальним станом він позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірах, встановлених за судовими наказами Комунарського районного суду м. Запоріжжя та Казанківсько районного суду Миколаївської області. Ухвалою суду від 25.11.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Ігнатов Є.Є. заперечував проти задоволенні позовної заяви з підстав, викладених у відзиві. Позивач [PERSON] та його представник до суду не з`явилися, до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, суду направила заяву, в якій зазначила про те, що позовну вимогу про зменшення розміру аліментів не визнає та просить судові засідання проводити без її участі за наявними матеріалами справи. Суд, вислухавши представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.81 та ст.89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Мелітопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №19, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №23, відповідно (а.с.14, 15). За судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2023 року (справа №333/1160/23) з позивача на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2023 року до повноліття дитини (а.с. 9-11). 25.06.2024 року Казанківським районним судом Миколаївської області винесено судовий наказ (справа №478/802/24) за яким з позивача на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини від доходів платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.06.2024 року до повноліття дитини (а.с. 12-14). За положеннями п.4 ч.1 ст.161 ЦПК, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до вимог ч.7 ст.170 ЦПК, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. У частині першій статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи, з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що загальний розмір утриманих з нього аліментів становить половину його доходів. На даний час позивач [PERSON] не має можливості виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його заробітку, оскільки з нього ще стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Народження доньки, на яку наразі стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини, є зміною сімейного стану позивача, оскільки факт її народження не було враховано під час видачі Комунарським районним судом м. Запоріжжя судового наказу про стягнення аліментів з позивача на утримання сина. На думку суду, за вказаних обставин у [PERSON] змінився (погіршився) матеріальний стан, що призвело до неможливості сплачувати аліменти у розмірах, визначених у 2023 та 2024 роках. Подані позивачем докази дають суду підстави вважати, що з моменту видання судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] , у нього як у платника аліментів змінилися умови, визначені ч.1 ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився сімейний та майновий стан, оскільки він утримує ще одну дитину доньку [PERSON] . Крім того, ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд повинен виходити також з інтересів дітей, на утримання яких сплачуються зазначені аліменти. З урахуванням змін, які були внесені до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що для досягнення балансу між утриманням сина [PERSON] , а також утриманням доньки [PERSON] , справедливим та достатнім розміром аліментів, з урахуванням змін на боці позивача, буде зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання неповнолітніх дітей. На думку суду, таке зменшення розміру аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим відносно кожної дитини позивача. За правилами ст.191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Підсумовуючи, суд прийшов до переконання, що зміни, що відбулися у сімейному стані платника аліментів, дійсно є підставами для зменшення розміру аліментів до 1/6 частки заробітку, таке зменшення буде достатнім у даній спірній ситуації.

Outcome: approved