Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У травні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Куделя Ю.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 лютого 2024 року о 17:50 год. за адресою: [ADDRESS] , неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виражалися нецензурною лайкою, змушували знімати штани неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , чим принижували його гідність. Постановами Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року встановлено факти ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , його матері [PERSON] та щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , його матері [PERSON] . Позивач зазначає, що його сину [PERSON] , [INFO] , означеними діями малолітніх осіб заподіяно душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із розголосом подій у навчальному закладі та у дворі, розміром штрафу, визначеним за рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою суду від 05 липня 2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24 липня 2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Ліфшиць З.О. подано до суду відзив на позову заяву у якому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями бездіяльністю вони були заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну моральну шкоду та з чого при цьому виходить. Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено страву до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник адвокат Куделя Ю.В. не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволені позовних вимог наполягав. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Ліфшиць З.О. просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином, повторно не з`явилась. Просила суд відкласти розгляд справи за сімейними обставинами. Зазначені відповідачем [PERSON] обставини суд не визнає поважними, а відтак не вбачає підстав для відкладення судового розгляду справи. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві зазначено [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 19) Листом начальника ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 06 березня 2024 року повідомлено [PERSON] про те, що його звернення про вчинення хуліганських дій малолітніми особами, зареєстроване до ЄО № 4884 від 01.03.2024, розглянуто. Відносно батьків малолітніх осіб було складено протокол по адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення вчинення хуліганських дій. (а.с. 5) Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що 28 лютого 2024 року о 17-50 год., [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків за ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.150 Сімейного кодексу України, по вихованню сина [PERSON] , [INFO] , в результаті чого останній вчинив хуліганські дії, а саме виражався нецензурною лайкою відносно малолітнього [PERSON] (а.с. 6-7) Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Вказаною постановою суду встановлено, що 28 лютого 2024 року о 17-50 годині [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , в результаті чого останній вчинив хуліганські дії, виражався нецензурною лайкою, принижував честь та гідність малолітнього [PERSON] , чим [PERSON] порушила ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». (а.с. 8-9) Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Таким чином, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. У відповідності до ч. 1 ст. 1181 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, стаття 82 ЦПК України встановила, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 127/7370/17 (провадження № 61-39789св18) Оцінюючи надані позивачем постанови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року про визнання винуватості [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП суд зазначає, що зазначені постанови є обов`язковими для суду лише в питанні, чи мали місце невиконання батьківських обов`язків зазначеними особами по відношенню до їх малолітніх дітей та чи вчинені ці дії такими особами. З наведеного вбачається, що обставини неправомірної поведінки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , підлягають доказуванню позивачем та встановленню судом на загальних засадах. Також наданим суду листом начальника ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 06 березня 2024 року не доведено неправомірної поведінки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки він не містить, а ні прізвищ будь-яких осіб, а ні опису відповідних подій та їх дати. Інших доказів на підтвердження неправомірної поведінки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , суду не надано. Оскільки позивачем [PERSON] обставин неправомірної поведінки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не доведено належними та допустимими доказами, тому суд доходить переконання про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed