Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

28 червня 2024 року представник заявниці [PERSON] адвокат Щетніцький В.С. звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Дана заява мотивована тим, що [INFO] під час проходження військової служби с. Михайлівка Миколаївського району загинув син заявниці [PERSON] . Заявниця, як мати померлого має право на отримання невиплаченої синові заробітної плати і одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб. Однак коли вона звернулась до [INFO] із заявою про отримання виплат, їй повідомили, що дані виплати будуть розподілені між нею та батьком покійного сина [PERSON] , а в разі його відсутності, належна йому частина виплат буде «заморожена» до визнання його померлим або безвісті відсутнім. Із [PERSON] заявниця перебувала у шлюбі із серпня 1982 року. 05 вересня 2003 року шлюб між ними було розірвано, [PERSON] став проживати в своїх знайомих, а навесні 2002 року виїхав в рф і вже більше двадцяти років, ніяких відомостей про його місце перебування вона не має, а оголошення [PERSON] безвісно відсутнім необхідне їй для реалізації свого права на отримання невиплаченої синові заробітної плати і одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб. 01 липня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та постановлено її розгляд здійснювати в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Щетніцький В.С. в судовому засіданні заяву підтримали та пояснили, що колишній чоловік заявниці у 2002 році виїхав в рф 18 березня 2024 року та з того часу за місцем проживання не проживає, не підтримує жодних зв`язків із сім`єю та місце його знаходження невідоме, а оголошення його безвісно відсутнім необхідне заявниці для отримання пільг передбачених державою після смерті сина. Представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. заяву визнав, не заперечує проти її задоволення. Вказав, що інформацією про місце перебування колишнього чоловіка заявниці селищна рада не володіє. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є двоюрідним братом бувшого чоловіка заявниці. [PERSON] більше двадцяти років, як виїхав в росію, інформацією про його перебуваня не володіє. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її колишнім сусідом. Останній приблизно двадцять років тому виїхав зі свого будинку і з того часу вона його не бачила. Де він зараз проживає їй невідомо. Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] 05 вересня 2003 року розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 05 вересня 2003 року (а.с.4). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видно, що [PERSON] ( син заявниці) помер [INFO] в с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області ( а.с. 9). З довідки виданої Раківським старостинським округом Томашпільської селищної ради Тульчинського району видно, що [PERSON] , [INFO] який зареєстрований та проживав в [ADDRESS] по даній адресі не проживає з 2004 року (а.с.10). Згідно інформації Головного центу обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 07.08.2024 року щодо перетинання державного кордону України [PERSON] інформації не надали, оскільки зберігання інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017 року. Так, згідно із ч. 6ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.\~76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2 ст 77 ЦПК України). Згідно зіст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин 1-3ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до\~ст. 306 ЦПК України\~у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Згідно ст.43\~ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою,я кщо протягом одного рокув місціїї постійногопроживання немаєвідомостей промісце їїперебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Відповідно до\~ ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Звертаючись до суду із заявою [PERSON] посилається на те, що визнання [PERSON] , безвісно відсутнім необхідно їй для реалізації свого права на отримання невиплаченої синові заробітної плати і одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих. Тож, правова зацікавленість заявиці, у визнанні її бувшого чоловіка [PERSON] безвісно відсутнім судом встановлена. Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що місце постійного проживання [PERSON] , в заяві не зазначено. На запитання суду про останнє відоме місце постійного проживання останнього, заявниця стверджує, що їй взагалі не відома адреса постійного місця проживання [PERSON] . Не надано також заявницею будь-яких доказів про намагання встановити зв`язок з колишнім чоловіком [PERSON] . Відсутність у заявниці відомостей щодо місця перебування [PERSON] не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті усі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо розшуку такої. Так,\~законом України «Про Національну поліцію»\~визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що заявницею вживались заходи, спрямовані на розшук [PERSON] , зокрема її звернення з відповідною заявою до місцевого правоохоронного органу. Відсутні також докази на підтвердження того, що на підставі поданої заяви була заведена оперативно-розшукова справа, за результатом якої не вдалось відшукати останнього. На переконання суду, заявницею не було використано усі можливості для з`ясування дійсного місця перебування [PERSON] й не доведено, що у неї відсутня можливість отримати такі відомості. Суд повторно наголошує, що підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою згідно з\~ст. 43 ЦК України\~є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання. Водночас доказів на підтвердження вказаних обставин заявницею не надано. Також сам факт не підтримання зв`язку [PERSON] з [PERSON] протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявниці відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою, як і виїзд особи на територію іншої країни. З огляду на те, що заявницею не надано належних та достатніх доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, а наявні в матеріалах справи докази не доводять в повній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених ст. 43 ЦК України, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволенню не підлягає. Суд доходить висновку щодо необґрунтованость вимог заявниці [PERSON] та відсутність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт його зникнення не підтверджується належними й допустимими доказами. Тож у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на її безпідставність. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed