Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] , в особі представника адвоката Маркіної Катерини Олександрівни,\~звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1397422763101; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину двокімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об\~єкта нерухомого майна 1397422763101, - вартістю 593 425 (п`ятсот дев`яносто три тисячі чотириста двадцять п`ять) гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 934,25 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 25 копійок. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12.06.2015 року між ним та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 406. Також позивач зазначає, що в шлюбі сторонами було придбано квартиру, яку відповідач поділити добровільно не бажає. Перешкоджає позивачу в користуванні спільною квартирою, обмежуючи доступ - змінивши замки вхідних дверей. Квартира [ADDRESS] придбана відповідачем 23.11.2017\~рокувідповідно до договору купівлі-продажу, посвідчений приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Харківської\~області Коссе\~Л.М.Вказана квартира згідно до звіту\~про незалежну\~оцінку майнаоцінюється в 1\~186\~850,00грн. Таким чином, на думку позивача вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних частках. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. 09.02.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Маркіною К.О. подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову та накласти заборону (арешт) на відчуження будь-яким способом на: - квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 заяву представника позивача [PERSON] \~адвоката Маркіної К.О. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя\~задоволено. 20.03.2024 представником відповідача [PERSON] адвокатом Христофоровою К.С. подано відзив на позовну заяву та пояснення по справі. У даному відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що спірна квартира не належить до складу майна, яке підлягає поділу між подружжям, а є особистою приватною власністю відповідача. Зазначає, що гроші на придбання спірної квартири їй позичив батько [PERSON] , зі згоди своєї дружини [PERSON] , у сумі, еквівалентній 10\~000 доларів США, яку він та його дружина накопичили під час проживання у шлюбі, іншу суму в розмірі, еквівалентному 20\~000 доларів США батько позичив у [PERSON] , уклавши договір безпроцентної позики від 07.11.2017 року. 25.03.2024 представником позивача [PERSON] \~адвокатом Маркіною К.О. подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача наполягає на тому, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу і підлягає поділу між ними в рівних частках, вважає, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності вказаного спірного майна, тому позов про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду суду м. Харкова від 15.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомив, будь\~яких заяв не надавав. Представник позивача адвокат Маркіна К.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, які викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Христофорова К.С. про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, до судового засідання не з`явилися Так, представник відповідача, адвокат Христофорова К.С., неодноразово направляла заяви до суду про відкладення слухання справи (18.04.2024; 24.06.2024; 10.09.2024; 23.09.2024; 02.10.2024; 18.12.2024) з різних причин, але виправдувальні документи про причини неявки до суду не надала. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення\~ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст.\~13,\~43,\~81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 12.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №406 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.06.2015 року). Під час перебування у шлюбі, сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23 листопада 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., зареєстровано в реєстрі за №2186, [PERSON] прийняла у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (житловою площею 27,4 кв.м; загальною площею 42,9 кв.м). Відповідно до п. 4 вказаного договору купівлі-продажу укладення цього правочину відбувалося за згодою другого з подружжя покупця [PERSON] . Відповідно до даних, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №356807589 від 02.12.2023 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 2186, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Л.М.. Таким чином, суд вважає встановленим, що вказана квартира була придбана під перебування сторін у шлюбі. Згідно до звіту про незалежну оцінку майна вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] станом на 11 грудня 2023 року становить 1\~186\~850 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Частиною 2 ст.372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до частини першої статті 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 69\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~Сімейного кодексу\~України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина 3 статті 372 Цивільного кодексу України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Відповідно до положень частини першої статті 71\~Сімейного кодексу\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації. Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. Відповідно до статті 71\~Сімейного кодексу\~України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (стаття 183 Цивільного кодексу України). У пункті 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69 - 72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11\~передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України), ч. 3 ст.\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 21.11.2018\~року у\~справі №\~372/504/17\~(провадження № 14-325цс18). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що наданий відповідачем, на підтвердження своїх заперечень, договір безпроцентної позики від 17.11.2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] не береться до уваги судом, оскільки даний договір не відноситься до правовідносин, які виникли між подружжям при набутті права власності на спірне майно. До того ж відповідач не довела належними та допустимими доказами, що кошти, зазначені у даному договорі позики, а також кошти подружжя [PERSON] були отримані нею та використані за призначенням - на придбання спірної квартири. Сам по собі факт зазначення у договорі про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаної квартири. Подібні висновки викладені у постанові КЦС ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18-ц. Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а тому суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5934 гривень 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved