Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

16.10.2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~№622971547\~від 19.06.2021\~року в розмірі 31544,20 грн., крім того позивач просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір №622971547 (далі Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису (Додаток №2). Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua,\~ознайомився з\~Правилами надання\~грошових коштів\~у позику\~(Додаток\~№\~3),\~які є\~невід`ємною частиною\~кредитного договору.\~Після чого\~добровільно без\~примусу чи\~тиску відповідач\~заявив про\~бажання отримання\~коштів,\~подавши відповідну\~Заявку,\~в якій\~вказав свої\~персональні дані,\~а саме:\~прізвище,\~ім`я,\~по-батькові,\~паспортні дані,\~номер телефону,\~ідентифікаційний номер,\~адресу електронної\~пошти,\~номер банківської\~картки для\~перерахування коштів\~та місце\~реєстрації/проживання\~(Додаток\~№4).\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»,\~перед тим\~як погоджувати\~заявку\~на\~кредитування,\~не\~лише\~перевірило особисті\~дані\~відповідача,\~а і\~платіжну\~картку,\~з\~метою\~ідентифікації,\~тобто перевірило\~чи дійсно\~платіжна картка\~належить Позичальнику.\~Відповідач підписав\~Кредитний договір\~електронним підписом,\~створеним за\~допомогою одноразового\~персонального ідентифікатора\~MNV86VQ7.\~Зокрема,\~19.06.2021\~року Відповідач\~ввів\~ідентифікатор у\~відповідне\~поле\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи\~та\~натиснув кнопку\~«Так»,\~що\~є\~підтвердженням підписання\~договору\~(Додаток\~№5).\~З наданого\~позивачем алгоритму\~укладення кредитного\~договору вбачається,\~що без\~ознайомлення з\~умовами надання\~та обслуговування\~кредитів та\~правилами про\~порядок надання\~коштів у\~позику,\~подальше укладення\~електронного\~договору\~кредиту на\~сайті\~є\~неможливим (Додатки\~№6\~та\~№7\~).\~Отже,\~заповненням\~анкети-заяви\~позичальник\~підтвердив\~прийняття відповідних\~умов\~надання\~кредиту,\~а\~також\~засвідчив,\~що\~він\~повідомлений Кредитодавцем\~у\~встановленій\~законом формі\~про\~всі\~умови,\~повідомлення\~про\~які є\~необхідним\~відповідно\~до вимог\~чинного\~законодавства\~України.\~Відповідно\~до\~п.1.1.\~договору,\~Кредитодавець\~зобов`язується\~надати\~Позичальникові\~Кредит у\~вигляді\~Кредитної\~лінії,\~в\~розмірі\~Кредитного ліміту\~на\~суму\~23000\~грн\~00\~коп.\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а Позичальник\~зобов`язується\~повернути\~Кредит та\~сплатити проценти\~за користування\~Кредитом\~відповідно до\~умов,\~зазначених\~у\~цьому Договорі,\~додатках\~до\~нього та\~Правилах\~надання\~грошових коштів\~у\~позику.\~Відразу\~після\~вчинених дій\~Відповідача,\~19.06.2021\~р.\~ТОВ «Манівео\~швидка\~фінансова\~допомога» перерахувало\~грошові\~кошти\~в сумі\~23000,00\~грн.\~на\~його\~банківську карту\~№\~ [NUMBER] \~що,\~в\~свою\~чергу,\~свідчить\~доказом\~того,\~що\~Відповідач\~прийняв пропозицію\~кредитодавця\~-\~ТОВ\~«Манівео\~швидка фінансова\~допомога».\~Отже,\~первісний\~кредитор\~свої зобов`язання\~надати\~грошові\~кошти виконав\~в\~повному\~обсязі,\~що\~підтверджується\~копіями платіжних\~доручень\~(Додаток\~№\~8).\~Зокрема,\~на\~підтвердження\~даної інформації\~Позивачем\~також\~долучено документ,\~виданий\~та\~підписаний АТ\~"ТАСКОМБАНК"\~(банк,\~що\~здійснював\~платіж),\~з\~якого\~вбачається,\~що\~операція\~по перерахування\~коштів\~була\~успішною та\~кошти\~зараховані\~на картковий\~рахунок\~Боржника\~(Додаток\~№9).\~Таким чином,\~Позивачем долучено\~всі\~наявні\~докази,\~що\~підтверджують\~зобов`язання Відповідача\~за\~кредитним\~договором та\~факт\~перерахування\~коштів на\~картковий\~рахунок\~Боржника.\~28.11.2018\~року ТОВ\~«Манівео\~швидка фінансова\~допомога»\~(Клієнт)\~та\~ТОВ\~«Таліон Плюс»\~(Фактор)\~уклали\~Договір\~факторингу №\~28/1118-01\~строк\~дії\~якого закінчується\~28\~листопада\~2019\~року\~(Додаток\~№10).\~28.11.2019\~року ТОВ\~«Манівео»\~та ТОВ\~«Таліон\~Плюс»\~уклали додаткову\~угоду\~№19,\~згідно\~з\~якою строк\~дії\~договору\~продовжено до\~31.12.2020\~р.\~(Додаток\~№11).\~При\~цьому\~інші умови\~договору\~залишилися\~без змін.\~31.12.2020\~р.\~між Клієнтом\~та\~Фактором\~укладено додаткову\~угоду\~№\~26\~від\~31.12.2020\~року\~до\~Договору факторингу\~№28/1118-01\~від\~28.11.2018,\~що\~продовжила\~строк договору\~до\~31\~грудня\~2021\~року(\~Додаток\~№12).\~В\~даній\~додатковій угоді\~Договір\~факторингу\~№28/1118-01\~від\~28.11.2018\~викладено\~у\~новій редакції,\~проте\~його\~дата укладення\~залишена\~як\~28.11.2018\~та\~№\~28/1118-01.\~31.12.2021\~сторони\~Договору\~факторингу уклали\~додаткову\~угоду\~№27,\~яка\~продовжила\~строк дії\~договору\~до\~31\~грудня\~2022\~року\~(Додаток\~№13).\~При\~цьому\~інші умови\~договору\~залишилися\~без змін,\~відповідно\~до\~договору факторингу\~в\~редакції\~від 31\~грудня\~2020\~року.\~31.12.2022\~р.\~сторони\~Договору\~факторингу уклали\~додаткову\~угоду\~№31,\~яка\~продовжила\~строк дії\~договору\~до\~31\~грудня\~2023\~року\~(Додаток\~№14).\~При\~цьому\~інші умови\~договору\~залишилися\~без змін,\~відповідно\~до\~договору факторингу\~в\~редакції\~від 31\~грудня\~2020\~року.\~31.12.2023\~р.\~сторони Договору\~факторингу\~уклали\~додаткову угоду\~№32,\~яка\~продовжила\~строк дії\~договору\~до\~31\~грудня\~2024\~року\~(Додаток\~№15).\~З\~урахуванням\~визначених строків\~дії\~цього\~договору та\~додаткових\~угод\~до нього,\~його\~виконання\~здійснювалось не\~одномоментно,\~а\~протягом\~всього часу\~його\~дії.\~Пунктом\~2.1.\~Розділу\~2\~(предмет\~договору)\~Договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018\~р,\~передбачено,\~що згідно\~умов Договору\~Клієнт\~зобов`язується\~відступити Фактору\~Права\~вимоги,\~зазначені\~у\~відповідних Реєстрах\~прав\~вимоги.\~Тобто,\~предметом Договору\~факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018,\~є\~відступлення\~прав вимоги\~до\~боржників,\~зазначених\~у\~відповідних Реєстрах\~прав\~вимоги.\~Відповідно до\~Витягу з\~реєстру прав\~вимоги №153\~від 28.09.2021\~р до\~Договору\~факторингу №28/1118-01\~від 28.11.2018\~(з\~урахуванням додаткових\~угод до\~нього),\~ТОВ «Таліон\~Плюс» отримало\~право\~вимоги\~до відповідача\~на\~загальну\~суму 31544,20\~грн (Додаток\~№16).\~Таким чином,\~договір №28/1118-01\~є рамковою\~угодою,\~адже він\~підтверджує згоду\~двох сторін\~співпрацювати протягом\~визначеного проміжку\~часу,\~а саме\~28.11.2018\~-\~31.12.2024\~р.р.\~Відповідно,\~ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~відступило дійсне\~право вимоги\~до ТОВ\~«Таліон\~Плюс»,\~оскільки з\~урахуванням\~визначених строків\~дії цього\~договору,\~його виконання\~здійснювалось не\~одномоментно,\~а протягом\~всього часу\~його дії.\~Тобто,\~право\~вимоги\~за кредитним\~№622971547\~від 19.06.2021\~р перейшло\~до\~ТОВ «Таліон\~Плюс»\~-\~28.09.2021\~р,\~відповідно\~до\~підписання Сторонами\~реєстру прав\~вимоги №153.\~Підписанням Реєстру\~прав вимоги\~сторони засвідчують\~передачу Права\~вимоги до\~Боржників в\~повному обсязі,\~за відповідним\~Реєстром права\~вимоги.\~Відповідно до\~Реєстру Боржників\~за Договором\~факторингу №0409/24\~від\~04.09.2024\~року від\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~до Позивача\~перейшло право\~вимоги до\~Відповідача на\~загальну суму\~31544,20\~грн.,\~(Додаток\~№22).\~Даний факт\~підтверджується Актом\~прийому-передачі\~Реєстру Боржників\~за Договором\~факторингу №\~0409/24\~від\~04.09.2024\~р.\~(Додаток\~№23).\~В ході\~передачі\~прав\~вимоги за\~факторинговими\~договорами,\~право\~вимоги\~за кредитним\~договором\~№622971547\~від 19.06.2021\~р\~перейшло до\~Позивача,\~що\~свідчить\~про факт\~отримання\~права\~грошової вимоги\~до\~відповідача\~в розмірі\~31544,20\~грн.\~ТОВ «ФК\~«Онлайн\~Фінанс» та\~позивач\~не здійснювали\~нарахувань\~за\~кредитним договором.\~Враховуючи вищезазначене,\~загальна сума\~заборгованості,\~на момент\~подання позовної\~заяви,\~за Кредитним\~договором №№622971547\~від 19.06.2021\~р,\~становить \~31544,20\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~19207,07\~грн.\~-\~заборгованість по\~кредиту;\~12337,13\~грн.\~-\~заборгованість по\~несплаченим\~відсотків\~за користування\~кредитом.\~Дана\~сума\~підтверджується випискою\~з\~особового\~рахунку на\~період\~04.09.2024-\~20.09.2024\~рр(Додаток\~№26). Окрім того, що позивач поніс судові витрати: 2244,40 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які також просив стягнути з відповідача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовні заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, відзиву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~у відповідності\~до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. 19.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір №622971547 (далі Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису (Додаток №2). Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (Додаток № 4). Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV86VQ7. Зокрема, 19.06.2021 Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (Додаток №5). Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон), що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п.1.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 23000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Після вчинених дій відповідача [PERSON] , 19.06.2021 р ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 23000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень (Додаток № 8). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (Додаток №10). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020(Додаток №11). При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року( Додаток №12). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №13). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (Додаток №14). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (Додаток №15). Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №0409/24\~від 04.09.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 31544,20 грн., (Додаток\~№22). Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №\~0409/24\~від 04.09.2024 р. (Додаток №23). Станом на день звернення до суду із позовом заборгованість за кредитним договором №622971547 від 19.06.2021 р не погашена. Загальна сума заборгованості за кредитним договором №622971547 від 19.06.2021 становить 31544,20 грн., яка складається з наступного: 19207,07\~грн. - заборгованість по\~кредиту; 12337,13 грн. - заборгованість по\~несплаченим відсотків\~за користування\~кредитом. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. За приписами частин першої, другої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з частиною першою ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту та відсотки за користування ним, підлягають примусовому стягненню. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, сума непогашеної відповідачем заборгованості за кредитом складає загальну суму у розмірі 31544,20\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~19207,07\~грн.\~-\~заборгованість по\~кредиту;\~12337,13\~грн.\~-\~заборгованість по\~несплаченим\~відсотків\~за користування\~кредитом. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правила надання грошових коштів у кредит ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~Законом України «Про електронну комерцію»\~та\~Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Судом вбачається, що при укладенні електронного договору позики відповідач використав електронний підпис у вигляді одноразового персонального ідентифікатора, який\~\~направлено на номер мобільного телефону вказаний відповідачем в заявці на отримання грошових коштів. Згідно ст.\~77,\~78 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з платіжної інструкції № 6445 від 11.10.2024 року, ТОВ "Юніт Капітал" при звереннні до суду із зазначеним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2244,40 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у сумі 6 000, 00 грн на відповідача. Понесені витрати підтверджуються: договором про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024, копією Додаткової угоди № 11 до Договору про надання правничої допомоги №09/09/24-02 від 09.09.2024 р, копією Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору наданням правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 р, копією свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; копією довіреності адвоката. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин та ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року в справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 01.12.2021 року в справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).

Outcome: approved