Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі та гідності, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] видалити його фотографію та всі дописи про те, що він «вишмаркався на підлогу в ліфті» з чату мешканців другого під`їзду будинку [ADDRESS] та спростувати зазначену інформацію; зобов`язати [PERSON] відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень; зобов`язати [PERSON] відшкодувати йому судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що він проживає в будинку [ADDRESS] . 20.09.2023 він спускався на ліфті на перший поверх будинку. В цей же день, побачив в чаті мешканців під`їзду будинку [ADDRESS] своє фото та допис до нього, що він «вишмаркався на підлогу в ліфті». Повідомлення написала [PERSON] . Також зазначив, що коли він спускався на ліфті, в ньому вже було брудно, оскільки сусіди вигулювали собак, та там залишився пісок з лап. Без будь-яких на те доказів, Відповідач звинуватила його в тому, що він «вишмаркався» в ліфті. Своє припущення вона виставила як факт, та транслювала його в чаті мешканців під`їзду будинку, учасниками якого є 79 осіб. Своїм образливим висловом, який не має до нього жодного відношення, Відповідач принизила його честь та гідність, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною позовною заявою. На думку позивача, протиправними діями Відповідача йому було завдано моральної шкоди, що виразилась у негативних емоціях, психічних переживаннях, порушенні нормального способу життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2024 року дана цивільна справа передана до Соснівського районного суду м. Черкаси для розгляду за підсудністю. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 09.10.2024 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у позові. Зазначила, що Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що автором інформації, що є об`єктом оскарження, являється саме вона, оскільки СМС повідомлення, на яке вказує позивач, було розміщено у застосунку Viber, що є соціальною мережею, де кожен користувач, без належної ідентифікації може його скачати, завантажити будь-яке фото, записати будь-яке імя та публікувати тексти, повідомлення під вигадиним ім`ям. прізивщем. Також позивачем не доведено будь-якими доказами заподіяння йому моральної шкоди та понесення моральних страждань. Позивач в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, розгляд справи просила проводити без її участі. У задоволенні позову просила відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України,\~в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Статтею 3\~Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом із тим, у відповідності до вимог\~статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що для інформування мешканців будинку [ADDRESS] , в месенджері «Viber» було створено спільноту, учасниками якої є 79 осіб. 20.09.2023 у вищезазначеній спільноті користувач із логіном «Ангелина» розмістив/ла фотознімки, на одному з якому, як вказує Позивач, розміщено його фото, а також текстові дописи «Вишмаркатися в ліфті це вже край», «В новому!!!», Якщо ви думаєте, що Ви залишилися не полміченими!!! Ви сильно помиляєтеся», «Героїв потрібно знати в обличчя! Один курить з першого поверху біля самого входу в під`їзд, що дихати не можливо як заходиш в під`їзд, а другий вишмаркується на підлогу в ліфіті, невже це вдома зробити не можна чи вийти з підїзду і в стороні це зробити. Я звісно поважаю літніх людей, але не таких, вже накипіло. Може вже пора ставити камери? Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що [INFO] поширена відповідачем в групі мешканців будинку в месенджері «Viber», учасниками якої є 79 осіб, інформація є недостовірною, яка в контексті з висловами «вишмаркався» в ліфті, спрямована на приниження його честі та гідності. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 201\~ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема, є здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація особи. Згідно статті 297\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності та честі, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Як роз`яснено в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Відповідно до\~статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 1, 19 вищезазначеної\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009\~визначено, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Так, відповідно до вимог частин 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вказані положення національного законодавства кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» містить вказівку про необхідність розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Вимога доводити правдивість оціночних суджень порушує свободу поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки інапряму,що пов`язаноз такимипсихологічними станами,як віра,впевненість чисумнів.Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Таким чином, системний аналіз зазначених норм права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише інформація, що є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. В позовній заяві позивач просить суд, зобов`язати відповідача [PERSON] \~видалити його\~фотографію та\~всі дописи\~про те,\~що він\~«вишмаркався на\~підлогу в\~ліфті» з\~чату мешканців\~другого під`їзду\~будинку [ADDRESS] та\~спростувати зазначену\~інформацію.На підтвердження поширення недостовірної інформації, позивач надав скріншоти з переписки. Слід зазначити, що у частинах першій, третій статті 100\~ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. У частинах першій третій статті 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи вказані докази суд зауважує, що в групі мешканців будинку дійсно містяться дописи від особи під ніком «Ангелина», опубліковані 20.09.2023. Водночас, суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно під вказаною особою зареєстрована та здійснювала переписку саме Відповідач по справі. Надані позивачем скріншоти жодним чином не дають суду можливості ідентифікувати осіб, які зареєстровані у вказаній групі, оскільки неможливо з`ясувати, що під вказаним іменем зареєстрована саме зазначена позивачем особа. Будь яких інших доказів, на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Крім того, аналізуючи зміст оспорюваного допису та характер використаних в ньому мовностилістичних засобів, суд приходить до висновку, що поширена інформація відображає суб`єктивну оцінку певних подій з огляду на співставлення їх з певними фактами, тобто є оціночними судженнями, право на висловлювання якого гарантованестаттею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та\~статтею 34 Конституції України. Позивачем не доведено яким чином поширена в групі інформація порушила його особисті немайнові права, або завдала шкоди його особистим інтересам. Положеннями статей\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2\~статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно\~статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи, що позивачем не доведено обставин, які у відповідності до пункту 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1\~є юридичним складом правопорушення, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] видалити його фотографію та всі дописи про те, що він «вишмаркався на підлогу в ліфті» з чату мешканців другого під`їзду будинку [ADDRESS] та спростувати зазначену інформацію є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пункт 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала (стаття 1167 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Довести наявність цих елементів має саме Позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем не надано доказів протиправності дій Відповідача, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. В порядку\~статті 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed