Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису № 79365 від 12.06.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що у травні 2024 року з Єдиного реєстру боржників позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяни Юріївни перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження [NUMBER], відкрите на підставі виконавчого напису №79365 від 12 червня 2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з [PERSON] заборгованості. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження позивач не отримував. 20 травня 2024 року представник позивача отримав від приватного виконавця запитувані документи, зокрема копію заяви-анкети про акцепт від 17.01.2014 року, та ознайомився з копією постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER], а також за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 67323410 підлягає стягненню з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 41620,33 грн. Згідно з постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 23.01.2024 року у виконавчому провадженні [NUMBER] змінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Позивач вважає, що виконавчий напис №79365 від 12.06.2021 року є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного представник позивача прохав суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79365 від 12.06.2021 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 41620,33 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору. 11 листопада 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання позивач та представник не з`явились, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Дебт Форс», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, вчинено виконавчий напис, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким звертається стягнення з [PERSON] , [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , є боржником за кредитним договором 630083725 від 17 січня 2014 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Строк платежу за Кредитним договором 630083725 від 17 січня 2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 28 травня 2021 року. Сума заборгованості складає 40970,33 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 16587,68 грн, строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 18239,19 грн, строкової заборгованості за штрафами і пенями - 6143,46 грн (а.с. 10). Вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю., яка 01 листопада 2021 року відкрила виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого напису № 79365 виданого 12 червня 2021 року, також постановила стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 4162,03 грн (а.с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. від 23 січня 2024 року ВП № 67323410 про заміну сторони виконавчого провадження змінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 12) Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 не передбачає можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем [PERSON] заперечується безспірність грошових вимог кредиторів до боржника. Проаналізувавши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду факт вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та всупереч чинній редакції Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом отримано первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредитів та здійснення їх часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесенні виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Отже, вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, з підстав викладених вище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved