Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 20.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д.В., від імені [PERSON] на користь [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача. Після його смерті позивач звернувся до нотаріальних органів з метою прийняття спадщини. Разом з тим, як стало відомо позивачу, померлий за життя, а саме 20.08.2020, склав заповіт, відповідно до якого заповів відповідачу належну йому квартиру. Позивач вказує, що за життя її батько [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям. На думку позивача, у [PERSON] не було вільного волевиявлення до складання заповіту, оскільки його було складено під дією психічного тиску з боку відповідача. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 20.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д.В., від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2024 заяву позивача про забезпечення позову у справі залишено без задоволення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.02.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.05.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2024 скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2024 та ухвалено нову, якою заяву сторони позивача задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач була орендарем спірної квартири належної померлому [PERSON] , на його прохання відповідач та її сім`я завжди надавали допомогу останньому, купували продукти та ліки тощо, між ними було укладено договір про зобов`язання утримання, тому у зв`язку з несприятливими стосунками з донькою - позивачем у справі, [PERSON] особисто вирішив оформити нотаріальний договір довічного утримання з відповідачем, при цьому попередньо [PERSON] було оформлено нотаріальну довіреність на чоловіка відповідача [PERSON] на отримання документів на квартиру. Проте оскільки оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру перебував у позивача, орган приватизації відмовив у видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, внаслідок чого особисто [PERSON] було прийнято рішення про складання заповіту на відповідача. Під час складання 20.08.2020 заповіту [PERSON] був ознайомлений з усіма вимогами, усвідомлював свої дії, з вільним волевиявленням склав заповіт, за яким належну йому квартиру заповів відповідачу. Крім того, [PERSON] вів в окремих зошитах розрахунки на продукти харчування, ліки та інше, для підтвердження надання утримання відповідачем, також відповідач оплачувала комунальні послуги, супроводжувала [PERSON] до лікарні, а виїхавши з м. Києва на півтора місяці під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач запаслась продуктами та ліками для [PERSON] , а її чоловік, який залишився у м. Києві, та сусідка [PERSON] постійно відвідували [PERSON] та приносили усе необхідне. При цьому позивач жодним чином не брала участі у догляді та утриманні свого батька, доказів надання нею будь-якої допомоги батькові позивачем не надано, і коли [PERSON] в телефонній розмові повідомив доньку про погане самопочуття, вона не приїхала до нього та не пересвідчилась у потребі ним допомоги. Сторона відповідача також вказувала, що відповідач ніколи не чинив перешкод у спілкуванні [PERSON] з донькою, після його смерті відповідач поховала його, позивач при цьому участі не брав. Вважають заповіт дійсним, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ігнатов Д.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник третьої особи подав до суду пояснення щодо позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності волевиявлення [PERSON] на складання заповіту та чинення на нього тиску. Вказував, що заповіт повністю відповідав волі заповідача, оскільки саме відповідач зі своєю сім`єю проживала разом із заповідачем та доглядала та утримувала його, а після його смерті поховала. Зазначив, що під час складання заповіту приватним нотаріусом було перевірено особу [PERSON] , його дієздатність, встановлено, що він усвідомлював зміст заповіту, його наслідки, і не викликав сумнівів у своїй дієздатності. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довга К.А. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ордеру №Г322097 на жиле приміщення виданого 29.05.1978 виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих (а.с.12,13, т.І), його видано [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS] , на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.09.1994 Фондом комунального майна Мінського району м. Києва, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.14, т.І), що також підтверджується інформаційною довідкою КП БТІ від 06.04.2020 (а.с.98, т.І). Як встановлено судом, позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 28.04.1970 Рубченківською сільською радою Володарського району Київської області, свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданим 01.02.1991 відділом РАЦС Мінського району м. Києва (а.с.11, т.І). З матеріалів справи убачається, що [PERSON] передав належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] в оренду [PERSON] , відповідачу у справі, на підставі договору оренди квартири від 20.07.2019, акту прийому-передачі квартири від 20.07.2019, а також додаткових угод від 19.07.2021 та від 20.01.2023 (а.с.101-106, т.І). Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 13.05.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві (а.с.95, т.І), 13.05.2000 [PERSON] одружився з [PERSON] , прізвище дружини після одруження [PERSON] . Згідно договору забезпечення від 17.08.2020, наявного в матеріалах справи, сторони домовилися про те, що [PERSON] оформляє заповіт на ім`я [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується довічно утримувати [PERSON] за свій рахунок, а також гарантує недоторканність його прав на постійне проживання у даній квартирі, вирішення всіх нагальних потреб, належний догляд, триразове харчування, не залишати одного без догляду на довгий час (більше одного дня), придбання ліків за свій рахунок необхідних для його лікування в домашніх умовах, а також під час перебування в лікарні на стаціонарному лікуванні (а.с.107-108, т.І). Як встановлено судом, 14.02.2020 [PERSON] видана довіреність на ім`я [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кіхтенком Т.О., на право бути представником в усіх державних органах з усіх без винятку питань, що стосуються отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] з подальшою реєстрацією дубліката у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.96, т.І). Згідно заповіту посвідченого 20.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2840 (а.с.110, т.І), [PERSON] заповів [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] . Заповіт містить посилання на те, що його записано зі слів [PERSON] , особу якого встановлено та дієздатність перевірено, прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса. [INFO] [PERSON] помер у віці 83 років у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 14.08.2023 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.112, т.І). Згідно договору №414 про надання ритуальних послуг від 17.08.2023, а також актів приймання-передачі наданих послуг від 17.08.2023 (а.с.115-119), укладених між ФО-П [PERSON] та [PERSON] (чоловіком відповідача), сторони домовились щодо надання комплексу ритуальних послуг пов`язаних з організацією та проведенням поховання померлого [PERSON] . В матеріалах справи містяться чеки та квитанції на придбання відповідачем продуктів харчування, ліків тощо для [PERSON] , а також записи щодо здійснення витрат відповідачем на його утримання вчинені особисто [PERSON] , що не заперечувалося стороною позивача в ході розгляду справи (а.с.120-191, 197-202, т.І). Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідач здійснювала переказ коштів на утримання [PERSON] , а також оплачувала житлово-комунальні послуги за утримання спірної квартири (а.с.5-47, т.ІІ). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома з позивачем, остання є її хрещеною, перебуває з нею у дружніх стосунках. З [PERSON] свідок добре знайомий, приїжджала до нього, відвозила до лікарні, купувала ліки у 2019 році. З початком війни свідок з ним не спілкувалася, проте телефонувала. Свідок повідомила, що коли [PERSON] проживав у позивача, то спочатку усе було добре, а з 2019 року [PERSON] став почуватися погано, проживаючи у квартирі позивача з її сім`єю, йому було мало простору, там була маленька дитина, що послугувало його переїзду до належної йому квартири. Зазначила, що за відсутності позивача [PERSON] завжди цікавився про позивача, вони спілкувалися, проте не так часто як хотілося б. Щодо квартирантів та про договір свідок нічого не знає, під час відвідування [PERSON] у його квартирі нікого не було. Вказувала, що коли [PERSON] телефонував свідкові та просив її щось йому купити, то вона купувала та приносила ліки, які йому прописували у лікарні, назв вона не пригадує, купувала їжу, цигарки, двері відкривав особисто [PERSON] , щодо тиску з приводу заволодіння майно не натякав, спілкувалися вони недовго. З початком війни свідок перестала відвідувати [PERSON] внаслідок переїзду. Про смерть [PERSON] свідок дізналась через місяць після його смерті від позивача. Свідок зазначив, що заінтересований в розгляді справи. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні показав, що позивач є його співмешканкою, відповідач квартирантка. Вказував, що [PERSON] з 2017 року до 2019 року проживав у позивача, а потім оскільки було мало місця він повернувся проживати до своєї квартири, ключі від неї у позивача забрав, проте мали номер телефону [PERSON] і свідок, і позивач, і спілкувалися з ним по телефону, хоч він і не завжди брав слухавку, а іноді відповідав у грубій формі, відвідували, допомагали по господарству. Свідок повідомив, що коли почалася війна, [PERSON] зателефонував йому та попросив прийти, тоді свідок до нього приходив, приносив цигарки та продукти харчування, бачив що [PERSON] погано себе почував, нікого з сім`ї відповідача тоді не було, про відносини з відповідачем нічого свідку не розповідав, тільки просив з нею не спілкуватися, а коли повернулась відповідач, то [PERSON] знов почав ігнорувати його. Знає, що [PERSON] лежав у лікарні, проте просив до нього не приходити. Про смерть [PERSON] свідок дізнався від відповідача, де він похований свідку невідомо. Свідок пояснив, що один раз йому було заборонено відвідування самим [PERSON] , в інші рази за бажанням останнього він завжди вільно його відвідував, позивач теж приходила раз в тиждень, проте у 2021 році [PERSON] забрав у неї ключі від квартири без будь-яких пояснень, при тому що позивач чудово спілкувалася з батьком. Як зазначив свідок, він заінтересований в розгляді справи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що знайома з відповідачем, є сусідкою по будинку, проживає над ними по стояку, з позивачем не знайома. Вказала, що до травня 2020 року не проживала у цьому будинку, а після переїзду познайомилася з відповідачем та [PERSON] . Свідок зазначила, що коли почалася війна, то вона залишилась вдома та обмінялася телефонними номерами з [PERSON] , він дав їй ключі від квартири про всяк випадок, відповідач попросила свідка щоб вона хоч інколи приносила продукти, відповідач надавала свідку гроші, і свідок купувала ліки, зокрема купували інгалятор, продукти, цигарки, ще допомагав друг [PERSON] , і чоловік відповідача, раз чи два на тиждень приносив продукти, позивача свідок жодного разу не бачила. Свідок пояснила, що спілкувалася з [PERSON] до війни близько 4-5 разів, і жодного разу не чула від нього про доньку чи онуку, завжди питав за відповідача, свідок не представляла хто вона, та і не запитувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що знайома з відповідачем по-сусідськи, позивача не знає. Повідомила, що мешкає у будинку з 1998 року, по-сусідськи знайома з [PERSON] ще з 2000-х років, бувала у нього в гостях раз на кілька тижнів, на думку свідка він був нормальною та адекватною людиною не дивлячись на вік. Свідок вказувала, що знала про існування доньки у [PERSON] , знала, що відповідач орендує його квартиру, зазначила, що могла б купувати йому продукти на прохання відповідача, але потреби в тому не було, оскільки йому і так приносили продукти харчування, проте позивача свідок не бачила. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Стаття 1257 ЦК України передбачає перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Судом встановлено, що підставами для звернення позивача до суду із позовною заявою про визнання заповіту недійсним позивач зазначив відсутність волевиявлення спадкодавця та застосування до нього психічного тиску, тобто позивачем не ставиться під сумнів дієздатність померлого [PERSON] під час складання заповіту. З цих підстав позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування медичної документації стосовно [PERSON] , оскільки з огляду на характер спірних правовідносин, стан здоров`я померлого [PERSON] не є предметом розгляду в цьому провадженні та відповідно підставою позовних вимог. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Дослідивши матеріали справи, суд не може взяти до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки свідки є заінтересованими у результатах розгляду справи, чого під час допиту в судовому засіданні вони не заперечували. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, є лише припущеннями позивача, які належним чином не підтверджені та спростовуються матеріалами справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки судом достовірно встановлено, що складений та підписаний 20.08.2020 [PERSON] заповіт повністю відповідав його волі та вчинений без примусу та тиску, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed