Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Макарівської селищної ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей без згоди батька. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 6 червня 2015 року. Від спільного шлюбу сторони мають дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Після народження дітей їхнє місце проживання не було зареєстроване не за одним із батьків. Рішенням Макарівського районного суду Київської області 14 лютого 2024 року шлюб позивачки із [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю в селищі Макарів. Спорів щодо місця проживання дітей з батьком дітей не виникало. Батько дітей з 2022 року у вихованні та утриманні дітей участі не приймає. На прохання позивачки надати згоду на реєстрацію дітей чоловік проявив повну байдужість та запропонував самостійно вирішити дану проблему. Позивачка являється співвласницею 1/3 (однієї третьої) частки квартири за адресою: [ADDRESS] . 19 вересня 2023 року позивачка звернулася до комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області з заявою про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] . Однак, комісією з питань захисту прав дитини відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на реєстрацію місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , так як спір між батьками відсутній Окрім того зазначено, що заявниця не надала копію паспорта батька дитини, згоду батька на реєстрацію дітей та документи, що підтверджують перебування /не перебування батька дитини за кордоном. 16 травня 2024 року позивачка звернулась до Центру надання адміністративних послуг Макарівської селищної ради щодо реєстрації місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , на що її було рекомендовано звернутись для вирішення даного питання до Макарівського районного суду Київської області. Враховуючи, що позивачка не може отримати від відповідача дозвіл на реєстрацію дітей, вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 03.05.2024 цивільну справу №370/1200/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей без згоди батька передано на розгляд за підсудністю до Любарського районного суду Житомирської області. 9 серпня 2024 року ухвалою судді Любарського районного суду відкрито загальне позовне провадження у справі. 10 вересня 2024 року підготовче засідання у цивільній справі закрито. Справу призначено до судового розгляду. Судове засідання, яке відкладалось, призначено на 11 год 00 хв 23 грудня 2024 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Макарівської селищної ради в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника служби за наявними в матеріалах справи документами. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. 23 грудня 2024 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №188. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №121. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 14 лютого 2024 року №370/2322/23 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Витяг з Державного реєстру речових прав від 18.04.2024 №374852856 вказує, що [PERSON] являється власником 1/3 (однієї третьої) спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] . Із витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області слідує, що [PERSON] у наданні дозволу на реєстрацію місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, за адресою: [ADDRESS] відмовлено, оскільки спір між батьками відсутній, та враховуючи те, що заявниця не надала копію паспорта батька дитини, згоду батька на реєстрацію дітей та документи, що підтверджують перебування/не перебування батька дитини за кордоном, заявнику рекомендовано звернутись до суду. Із наданої Макарівською селищною радою інформації від 14.02.2024 № С.77/03-13 слідує, що [PERSON] роз`яснено, що якщо один із батьків відмовляється надати згоду на реєстрацію (декларування) місця проживання дитини за адресою іншого батька, тоді спір можна вирішити в судовому порядку та рекомендовано звернутись до суду. Акт складений депутатом Макарівської селищної ради Островською Н.М. підтверджує факт проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з дня народження по даний час. Із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.05.20024 року №970 слідує, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У відповідності до положень пункту 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року N265, подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або інших законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Статтею 176 СК України передбачено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Згідно зі статтею 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з частинною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту статті 81 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 (одна третя) спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована сама [PERSON] , а її діти [PERSON] , та [PERSON] проживають за вказаною адресою без реєстрації. Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір відносно визначення місця проживання дітей. Разом з тим, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію малолітніх дітей позивачка позбавлена можливості зареєструвати дітей у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що після розірвання шлюбу малолітні діти проживають разом з позивачкою, а відповідач у добровільному порядку не бажає надати згоду на реєстрацію місця проживання дітей, а тому в інтересах дітей суд дійшов висновку про необхідність надання дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , та [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька дітей [PERSON] . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved