Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 квітня 2024 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1984 року. Також з 23.08.1994 року проживає та зареєстрована в будинку по [ADDRESS] . Вказаний будинок є спільною сумісною власністю її та відповідача як подружжя. Однак, 16 лютого 2023 року [PERSON] вигнав її з дому, у зв`язку з чим вона змушена винаймати інше житло. Вважає, що такими діями відповідач порушує її право на житло, а тому вимушена звернутись з позовом до суду. Просить усунути їй перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Ковтуненка В.В. від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 06 червня 2024 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову. В заяві вказує, що має право на користування житловим будинком по [ADDRESS] , оскільки з 23.08.1994 року в ньому зареєстрована та проживала до 16.02.2023. Під час спільного проживання відповідач вчиняв щодо неї насильство, а 16.02.2023 зібрав її речі та вигнав її, замінив замки на вхідних дверях будинку, таким чином позбавивши її можливості користуватись житлом. З посиланням на норми стт.405 ЦК України, ст. 109, 156 ЖК України, просить усунути їй перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 09 вересня 2024 року справа надійшла у провадження судді Філюк Тетяни Миколаївни. Ухвалою від 13 вересня 2024 року справу прийнято до провадженні судді Філюк Т.М. та призначено підготовче засідання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказуючи, що на даний час шлюб з позивачем розірвано, а тому вона є сторонньою особою для нього, у зв`язку з чим він заперечує щодо її проживання в будинку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з частинами першою, третьою статті 13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Між сторонами виник спір з приводу порядку користування житлом. Положеннями статті 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої та третьої\~статті 47Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно з частинами другою та третьою\~статті 64 Житлового кодексу України\~(далі -\~ЖК України) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~статті 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Судом встановлено, що з 13 жовтня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2024 року. Під час перебування в шлюбі [PERSON] рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.04.1992 №169 надано дозвіл на побудову житлового будинку та виділено земельну ділянку площею 540 кв.м. на масиві «Львівський» № 272 за рахунок звільнених територій. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 22.06.1994 відповідачу у складі 4 чоловік було погоджено тимчасову споруду як житловий будинок на час будівництва основного житлового будинку по [ADDRESS] ) із житловою площею 14.4 кв.м., загальнокорисною 27.3 кв.м.. після закінчення будівництва основного житлового будинку тимчасовий житловий будинок переобладнати під господарські приміщення. Відповідно до копії будинкової книги за адресою [ADDRESS] позивач зареєстрована з 23.08.1994 року по даний час. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням - житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Дану обставину не заперечував відповідач, пояснюючи це тим, що шлюб між ним та [PERSON] розірвано, відтак вона є сторонньою для нього собою, що унеможливлює спільне проживання. Згідно з ч. 2\~ст. 64 ЖК України\~до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до\~ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. За приписами\~статті 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 ЖК України. В свою чергу, припинення позивачем сімейних відносин із відповідачем не позбавило її права користування житловим будинком. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 441/667/17. На переконання суду, позивачем доведено належними доказами, що вона набула права користування житловим будинком відповідно до вимог Закону, при цьому припинення сімейних відносин з відповідачем не позбавило її права користування жилим приміщенням, однак не має можливості користуватися цим житлом, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним майном. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, і такий спосіб захисту, з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами є ефективним. З врахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачем доведено факт порушення її прав користування житловим приміщенням з боку [PERSON] , а такі права підлягають захисту шляхом усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України з\~відповідача слід стягнути в користь позивача 1211, 20 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved