Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0237 га, кадастровий номер: 6823355100:03:002:0078, на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0299 га, кадастровий номер: 6823355100:03:002:0079, на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0122 га, кадастровий номер: 6823355100:03:002:0080 у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що вона спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] прийняла шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини у визначений законом строк, однак нотаріус через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на земельні ділянки, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала (арк. спр.41). Від відповідача Новоушицької селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідач при розгляді справи покладається на думку суду (арк. спр. 32). Процесуальні дії у справі 12 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 05 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом 07 лютого 2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті [PERSON] , тобто позивачу, про що свідчить копія заповіту (арк. спр. 8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк. спр. 7). Відповідно до довідок №2929319, № 2929358 від 04 листопада 2024 року, виданих начальником ЦНАП Новоушицької селищної ради, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] одна (арк.спр.20-21). Договором дарування частини житлового будинку та приватизованих земельних ділянок укладеним 31 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються, що остання прийняла у дар 1/3 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та приватизовані земельні ділянки, площею 0,0658 га, надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, для ведення особистого підсобного господарства , що знаходяться по [ADDRESS] , що належать дарувателю на підставі державних актів на про власності на земельні ділянки серії ЯГ № 139477 від 26 липня 2006 року, серії ЯГ № 139478 від 26 липня 2006 року, серії ЯГ № 139479 від 26 липня 2006 року (арк.спр.11,15-17). Даний правочин був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів (арк.спр.12). Право власності [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями зареєстроване Новоушицьким БТІ 18 вересня 2006 року, про що свідчить витяг (арк.спр. 13). Нормативна грошова оцінка земельних ділянок з кадастровими номерами: 6823355100:03:002:0078, 6823355100:03:002:0079, 6823355100:03:002:0080 становить 28833 грн, про що свідчать витяги (арк.спр.21-23). Даними спадкової справи №43/2024 підтверджується, що позивач [PERSON] 19 березня 2024 року звернула до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні (арк. спр. 33-39). Позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами: 6823355100:03:002:0078, 6823355100:03:002:0079, 6823355100:03:002:0080 після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що підтверджується постановою нотаріуса від 31 жовтня 2024 року (арк. спр. 10). З огляду на викладене виник спір про право на спадкове майно та за вказаних обставин позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в іншому (позасудовому) порядку. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220, ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.ст. 1217, 1223 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Зібрані по справі та безпосередньо дослідженні судом докази свідчать про те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, відповідно до вимог статті 1269 ЦК України, прийняла спадщину, оскільки подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Водночас застосуванню підлягає законодавство, що регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент набуття такого права. Відповідно до частини першої статті 209 ЦК (в редакції чинній на час укладення договору дарування), визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.ч.3,4, ст. 334 ЦК). Частиною першою статті 81 ЗК визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Статті 125, 126 ЗК, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачали, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. На підтвердження належності спадкодавцю земельних ділянок позивач надала суду нотаріально посвідчений договір дарування від 31 липня 2006 року, згідно якого спадкодавець [PERSON] прийняла у дар земельні ділянки з кадастровими номерами: 6823355100:03:002:0078, 6823355100:03:002:0079, 6823355100:03:002:0080. Водночас після укладення вказаного договору спадкодавець [PERSON] за життя не одержала документ, який посвідчував би її право власності на вказані земельні ділянки, а також у подальшому не оформила право власності на земельні ділянки відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що й стало підставою для відмови нотаріуса позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки підставою набуття спадкодавцем [PERSON] у власність земельних ділянок є договір дарування від 31\~липня 2006\~року,\~який укладений\~відповідно до\~положень чинного\~на той\~час законодавства,\~відповідачем та\~іншими особами\~не \~оспорений,\~зазначені земельні\~ділянки входять\~до складу\~спадкового майна,\~а відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документа на цей майно не може позбавляти спадкоємця права на спадщину. Обраний позивачем спосіб захисту права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов необхідно задовольнити. Оскільки відсутності інші спадкоємці, які прийняли спадщину чи претендували б на неї, Новоушицька селищна рада, на території якої знаходиться спадкове майно, є належним відповідачем у справі. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 та статтею 2 ЦПК України та враховує, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв. Тому,

Outcome: approved