Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Представниця позивачки [PERSON] - адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі з 08 вересня 2016 року до 27 травня 2022 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням суду від 27 травня 2022 року. Представниця позивачки вказує, що завжди вважав що це не його дитина, він не забирав дитину з пологового будинку, відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини - не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, не спілкується з ним, не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу сина, не проявляє батьківської уваги та турботи, тобто самоусунувся від виховання дитини. З метою захисту прав дитини просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Підволочиського районного суду від 04 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі та зобов`язано Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Підволочиського районного суду від 28 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явились, представниця позивачки подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності та відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, так само як і жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує. Крім того представником третьої особи надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO] та відповідність його інтересам дитини. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно копії повного витягу зі свідоцтва про народження, номер свідоцтва: [NUMBER] /00/AU/2021/977054, дата оформлення: 10 листопада 2021 року виданого Управлінням цивільного стану м. Тихи Сілезького воєводства, Республіка Польща, яке перекладено з польської мови на українську, [PERSON] народився [INFO] в м. Тихи, Польща. Батьком дитини зазначений [PERSON] , [INFO] , уродженець Підволочиська, матір`ю - [PERSON] , [INFO] , уродженка Підволочиська. Переклад документа з польської мови на українську здійснено перекладачем [PERSON] . Справжність особи, дієздатність, кваліфікацію і підпис якої засвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Федосєєвою О.О. 20 серпня 2024 року (зареєстровано в реєстрі за №11281). Згідно довідки №61317/19-536-1459 про реєстрацію громадянином України виданої генеральним консулом України в Кракові 14 серпня 2023 року, [PERSON] , [INFO] уродженець міста Тихи Ресупубліки Польща, згідно з рішенням Генерального консульства України в Кракові від 14 серпня 2023 року набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України». Дана довідка видана до актового запису про народження №2477011/00/AU/2021/977054. Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/011007660 від 12 вересня 2024 року, та копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/01100708, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року у справі №604/302/22, вказаним рішенням було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 08 вересня 2016 року у Виконавчому комітеті Скориківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис №8. На копії вказаного рішення суду міститься відмітка про те що дане рішення набрало законної сили 27 червня 2022 року. Згідно копії акту щодо обстеження умов проживання від 12 серпня 2024 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , заявник; [PERSON] , син заявниці; [PERSON] , мати заявниці; [PERSON] , батько заявниці. Також встановлено, що мати займається вихованням та утриманням дитини, належним чином виконує батьківські обов`язки, батько участі у вихованні дитини не приймає. Без згоди батька матір не може здійснити реєстрацію сина. Згідно довідки завідувача амбулаторією загальної практики сімейної медицини №70 від 22 серпня 2024 року, [PERSON] , 2021 року народження має укладену декларацію з сімейним лікарем [PERSON] з 2022 року. За цей період батько дитини жодного разу не був присутнім на медичних та профілактичних оглядах дитини. Згідно рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради №243 від 10 вересня 2024 року, виконавчим комітетом селищної ради вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради №286 від 06 листопада 2024 року, виконавчим комітетом було затверджено висновок органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та відповідність його інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та відповідність його інтересам дитини, встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] народився в Республіці Польщі в шлюбі між [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №61317/19-536-1459, виданої генеральним консульством України в Кракові, малолітній [PERSON] є громадянином України. Шлюб між батьками було розірвано рішенням суду від 27 травня 2022 року. З народження сина, мати самостійно опікується інтересами і потребами сина, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Батько не забирав дитини з пологового будинку, не вважає дитину свою, про що вказав у своїй заяві від 31 жовтня 2024 року. З народження дитини по день складання висновку [PERSON] не займається вихованням сина, не виконує своїх батьківських обов`язків. Без участі колишнього чоловіка мати малолітньої дитини не може здійснити певні юридичні дії щодо захисту прав та інтересів дитини, для яких необхідне погодження батька. У зв`язку з наведеним Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що відповідає інтересам дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що саме такою є поведінка відповідача по відношенню до своєї дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому, за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідача по відношення до своєї дитини, змінити у кращу сторону неможливо. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від обов`язків, закріплених ч.ч.1-3 ст.150 СК України, не забезпечує належних умов для нормального виховання та розвитку дитини, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що свідчить про відсутність у останнього інтересу до дитини та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги інтереси дитини, необхідність умов її нормального розвитку та виховання, відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, слід позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи дані положення законодавства та позовні вимоги про стягнення аліментів в 1/4 частині від заробітку (доходу відповідачки), суд вважає за необхідне задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів судом встановлюється згідно з вимогами закону, з врахуванням суті позовних вимог матеріального становища сторін, наданих доказів, визнання відповідачем позову. З огляду на наведене, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі та у спосіб заявлених позивачкою - в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду (25 вересня 2024 року) та до досягнення дитиною повноліття. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17). Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, суд, приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст.141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн , що підтверджується копією квитанції від 16 серпня 2024 року. Відтак, з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved