Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У вересні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулася позивач із вказаною позовною заявою у якій просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за судовим наказом Святошинського районного суду міста Києва від 17.06.2021 року у справі №2-н/759/254/21 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до [INFO] в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу виданого Святошинським районним судом м. Києва від 17.06.2021 року з відповідача було стягнено на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Оскільки спільний син проживає разом з позивачем, вона піклується про нього, займається його утриманням та вихованням, проте на даний час дитина тяжко хворіє, з часу стягнення аліментів істотно погіршився стан здоров`я, тому дитина проходить обстеження та лікування, що потребує великих матеріальних затрат та часу. Таким чином, вбачається, що вартість лише медичного обстеження та проведеного лікування за рік склало 40 522,00 грн., крім того дитині необхідне посилене харчування, одяг та взуття, розміри яких не відповідають віку дитини, та постійне придбання ліків та мікроелементів для підтримки здоров?я, внаслідок чого присуджений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, визначений законодавцем не відповідає потребам дитини у даному випадку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 59). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 22.10.2024 року до суду надійшла заява від відповідача в якій він позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження у сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2024 року шлюб укладений 10.09.2021 року між сторонами розірвано (а.с. 9-12). 17.06.2021 року Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ №759/12380/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 07.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13, 14). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.02.2024 р., консультаційного висновку лікаря-генетика від 15.11.2022 р.; консультаційного висновку лікаря-офтальмолога від 06.01.2023 р.; консультаційним висновком лікарі-кардіолога від 13.11.2023, [PERSON] , [INFO] має захворювання з 22.02.2024 р.: (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): [PERSON] аутосомно-домінантний тип успадкування. Дилантація кореня та висхідної аорти. Пролапс мітрального клапана. Високорослість. Вальгусна деформація стоп. Деформація грудної клітини. Кіфосколіотич постава. Укорочення лівої нижньої кінцівки на 0.5 см. Міопія обох очей з астигматизмом. Периферична дегенерація сітківки. ФР ШКТ. (а.с. 17-21). Згідно до медичного висновку Лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Святошинського району міста Києва від 22.02.2023 №13 [PERSON] , [INFO] встановлено інвалідність, що також підтверджується копією висновку від 22.02.2023, копією індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №18 від 22.02.2023 та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 22, 23). Згідно призначень лікарів [PERSON] , [INFO] проведені лабораторно-діагностувальні обстеження на загальну суму 19538,00 грн., що підтверджується медичними виписками та чеками до них (а.с. 24-38). Згідно чеку від 29.11.2022 виданої «Оптика» та рецепту придбані окуляри та лінзи до них за рецептом лікаря-офтальмолога на суму 2 385,00 грн., та на суму 4 254,00 грн. (а.с. 39, 40). Також згідно з копій проїзних документів на потяги, в тому числі на консультацію до лікаря-генетика в Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр-центр рідкісних (орфанних) захворювань м. Харків, на загальну суму 5254,60 грн., що підтверджується копією проїзних документів (а.с. 41, 42). Відповідно до висновка Міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центра-центра рідкісних (орфанних) захворювань м. Харків від 10.06.2023 року. [PERSON] встановлено діагноз синдром [PERSON] . Комплексне порушення обміну речовин. Лактозна недостатність С/С та призначене лікування (а.с. 43, 44). На підставі рекомендацій придбане лікування на загальну суму 6876,00 грн. (а.с. 46-50). Крім цього у зв?язку із захворюванням [PERSON] , [INFO] має високорослість, на даний час зріст складає 160 см, та витягнуту (деформовану) стопу, 26,5 см., а це відповідно 42 розмір взуття, що підтверджується довідкою КНІЇ «Центр медико-санітарної допомоги №2» Святошинського району міста Києва (а.с. 51-53). Внаслідок чого, згідно фіскального від 11.10.2023 року ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» на суму 599,00 грн, та чеку від 08.10.2023 року ТОВ «Інтертоп Україна» на суму 3 999,00 грн, було придбано шкарпетки та черевики (а.с. 39). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухваленні рішення суд відповідно до ст.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати свою дитину. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 рояка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому суд зауважує на тому, що одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави-учасниці, так і за кордоном. Верховний Суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», дійшов висновку, що погіршення стану здоров?я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров?я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. Постанова ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2022 у справі №128/2206/21). Отже, позивач зазначила, що погіршення стану здоров`я дитини істотно погіршилось з часу стягнення аліментів, тобто вказана обставина не носить короткострокового характеру, а є стійким розладом функцій організму, який призводить до обмеження життєдіяльності дитини. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Крім того, необхідно звернути увагу на ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги викладене, суд враховує наявність на утриманні позивача дитини, який має статус інваліда у зв`язку із численними захворюваннями на підставі чого він потребує постійного лікування та значних затрат, а також те, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження його здоров`я та розвитку і з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно, тому суд вважає, що визнання відповідачем позову в заявленому позивачем обсязі, не суперечитиме закону й не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема неповнолітньої дитини, оскільки дотримано розумного балансу щодо належного забезпечення утримання усіх дітей позивача, а розмір аліментів, які будуть відраховуватись відповідає нормам СК України, тому, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору та відповідач визнав позовні вимоги, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Пунктом 23 Постанови №3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved