Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»» (далі - ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») через електронний кабінет системи Електронний суд звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 6876008 від 18.07.2023 року в розмірі 43394,4 грн., з яких сума кредиту 12000,00 грн., сума процентів за користування кредитом 20409,6 грн., нараховані позивачем проценти за 46 календарних днів 10984,8 грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 18.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений електронний Договір №6876008 про надання споживчого кредиту, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 12000 грн., на умовах визначених вказаним договором. В подальшому, «Авентус Україна» 27.05.2024 року відступило право своєї вимоги до [PERSON] за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». На момент виникнення у ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитним договором з боку відповідача існувала заборгованість у розмірі 32409,6 грн. Але відповідач свого обов`язку зі сплати заборгованості, а ні на користь первісного кредитора, а ні на користь нового кредитора до теперішнього часу не виконала. Тому для відновлення порушеного права позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.11.2024 відповідачем надано до суду відзив, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що надані позивачем документи суперечать вимогам ЗУ «Про електронну комерцію», зазначила, що позивачем не надано належного договору факторингу, із вказанням які саме кредитні договори були передані фактору первісним кредитором. Також вказала про відсутність договору про надання юридичних послуг та переліку їх вартості. Відповідач не погоджується з розміром відсотків, нарахованих позивачем, посилаючись на ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів під час воєнного стану», ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 625 ЦК України. 15.11.2024 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що 18.07.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 6876008 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Вказала, що вищевказаний договорі був укладений з дотриманням вимог ЗУ «Про електронну комерцію», а також підписаний відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, а тому не має жодних сумнівів в тому, що 18.07.2023 року та між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір № 6876008 про надання споживчого кредиту не виникає. Також вказала, що оплата відповідачем суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами на рахунок кредитора є підтвердженням факту отримання боржником від первісного кредитора грошових коштів у сумі, що визначена п. 1.3. Договору. 15.11.2024 представником позивача також надано додаткові пояснення по справі, в яких вона зазначила, що 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту pplayed.alive@gmail.com, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення на сервіс електронної пошти. Враховуючи те, що на момент укладання Договору факторингу між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», строк Договору № 6876008 про надання споживчого кредиту від 18.07.2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 46 календарних днів з 27.05.2024 року по 11.07.2024 року. Нарахування здійснені, відповідно до умов Договору № 6876008 про надання споживчого кредиту від 18.07.2023 року, за стандартною процентною ставкою 1.99%, в розмірі 10984.80 грн. Ухвалою суду від 18.11.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. На виконання ухвали суду від 18.11.2024, АТ «ПУМБ» надано інформацію про те, що платіжна картка, що вказана позивачем у позові, як така, на яку було здійснено переказ коштів, була випущена на ім`я [PERSON] , та на яку 18.07.2023 року було зараховано кошти в сумі 12000,00 грн. за платіжною операцією переказу, де платник - ТОВ «Авентус Україна», надавач платіжних послуг з переказу коштів - ТОВ «Пейтек Україна». Ухвалою суду від 10.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування у належного кредитора гарантійного листа та довідки про закриття кредитного договору №6876008. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду зяву про розгялд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений електронний Договір № 6876008 про надання споживчого кредиту, відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом від 10.02.2022, розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в сумі 12000,00грн. із строком користування 360 днів з оплатою процентів за користування кредитними коштами кожні 30 днів користування кредитом. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 12000,00 грн. (п. 1.3. Кредитного договору). Строк кредиту 360 днів. Дата повернення кредиту (12.07.2024) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 12000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується довідкою АТ «ПУМБ». Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Відповідач не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Позивачем нараховано проценти за 46 календарних днів (27.05.2024 -11.07.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 12000,00 грн * 1,99% = 238,8 грн*46 календарних днів = 10984,8 грн. Згідно паспорту споживчого кредиту, який підписано [PERSON] електронним підписом від 18.07.2023, вона була ознайомлена з істотними положеннями отримання кредиту. Підпунктом 3 п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. Зі змісту інформації, наданої АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду від 18.11.2024, вбачається, що платіжна картка, на яку було здійснено переказ коштів, була випущена на ім`я [PERSON] , [INFO] було зараховано кошти в сумі 12000,00 грн. за платіжною операцією переказу, де платник - ТОВ «Авентус Україна», надавач платіжних послуг з переказу коштів - ТОВ «Пейтек Україна». Тобто, відповідач отримала кредитні кошти за вищевказаним кредитним договором шляхом зарахування коштів на платіжну картку АТ «ПУМБ», відкриту на ім`я [PERSON] 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтрас Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до реєстру боржників. Із Витягу Реєстру Боржників вбачається, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 6876008. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний КодексУкраїни у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] . Про набуття прав нового кредитора позивач повідомив відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення, що підтверджується роздруківкою з сервісу електроної пошти. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. За змістом ст. 6 вказаного Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст.12 Закону України«Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, абз. 2 частини другої статті 639 ЦК Українивстановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або Законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованості у розмірі 43394,4 грн., з яких сума кредиту 12000,00 грн., сума процентів за користування кредитом 20409,6 грн., нараховані проценти за 46 календарних днів 10984,8 грн. Первісним кредитором було нараховано відсотки передбачені умовами договору, в межах строку дії договору за період з 18.07.2023 року по 18.10.2023 року, борг за процентами остаточно складає 20409,6 грн. Також позивачем були нараховані проценти за 46 календарних днів за період з 27.05.2024 року по 11.07.2024 року, тобто в межах дії кредитного договору та з моменту укладення договору факторингу, в розмірі 10984,80 грн. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК Фінтраст Україна» в частині стягнення суми боргу та відсотків підлягають задоволенню. Заперечення відповідача щодо порушення чинного законодавства при укладенні договору є безпідставними, оскільки факт укладення між сторонами спірного договору, погодження ними всіх його істотних умов, а також виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи та наведеними вище нормами чинного законодавства. Крім того, заперечення відповідача щодо порядку та розміру нарахованих відсотків та посилання на ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів під час воєнного стану», ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 625 ЦК України не можуть бути прийняті судом, так як не розповсюджуються на спірні відносини у даній справі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, на загальну суму 43394,4 грн., що складається із: 12000,00 грн. заборгованості за кредитом, 20409,6 грн. заборгованості за нарахованими процентами та 10984,8 грн. нарахованих процентів за 46 календарних днів. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги №26/08-2024 від 26.08.2024 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Є.О., акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 07.10.2024 року, згідно якого адвокатом Городніщевою Є.О. було надано правову допомогу вартістю 10000 грн.; рахунок на оплату по замовленню №4877-07/10-2024 від 07.10.2024 року на суму 10000 грн. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів. Отже, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож,

Outcome: partial