Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] у травні 2024 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.03.2023 року Заводським районним судом м. Миколаєва за заявою відповідачки [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі усіх видів заробітку (доходу). 29.01.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона з позивача на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі з усіх видів заробітку (доходу). Таким чином, за вказаними судовими рішеннями з позивача стягнуто на утримання двох дітей в сумарному розмірі 50% заробітку (доходу) платника щомісячно. Проте, на думку, позивача, стягнення аліментів на утримання дітей саме в такому розмірі суперечить закону щодо розміру аліментів, а тому порушує права платника податків, оскільки стягнення аліментів у розмірі 50 % заробітку (доходу) платника встановлений на утримання трьох і більше дітей. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зменшити сумарний розмір стягнення аліментів на утримання дітей з [PERSON] з розміру усіх видів заробітку (доходу) до 1/3 розміру усіх видів заробітку (доходу), а саме: зменшивши розмір стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу від 07.03.23р. Заводського районного суду м. Миколаєва (справа №487/354/23, провадження №2-н/487/189/23), виданого заявниці 15.03.2023р. на користь [PERSON] з на 1/6 заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття; припинити з дня набрання рішенням законної сили стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі заробітку (доходу) платника щомісячно, визначених наказом від 07.03.2023 р. Заводського районного суду м. Миколаєва, виданого заявниці 15.03.23р.; зменшити розмір стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29.01.2015 року (рішення по справі №668/16224/14-ц, провадження №2/668/217/14-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] з на 1/6 частку заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з дня набрання чинності рішення суду до досягнення дитиною повноліття; припинити з дня набрання рішенням законної сили стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі заробітку (доходу) платника щомісячно, визначених рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.01.2015 року (рішення по справі №668/16224/14-ц, провадження №2/668/217/14-ц). Ухвалою суду від 28.05.2024 відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. 13.06.2024 року до суду представником відповідачки [PERSON] адвокатом Чуб Т.В. надано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що документів, які б підтверджували погіршення матеріального становища та/або погіршення здоров`я, зміни в сімейному стані, які відбулися вже після визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , позивач до суду не надав. Натомість, позивач з 2014 року і по теперішній час проходить службу в ЗСУ, отримує щомісячний дохід, розмір якого не зменшився, а навпаки збільшився. Крім того, відповідач, який є учасником бойових дій, має пільги, визначенні законом, зокрема, по оплаті послуг з утримання майна, проїзду в усіх видах транспорту, користування житлом. У 2020 році позивач набув право власності на три земельні ділянки загальною площею 9,8293, які перебувають в оренді, та позивач отримує орендну плату, маючи додатковий дохід. Обґрунтування, які наведені в позові, не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] з 1/4 на 1/6. За клопотанням представника відповідачки [PERSON] - адвоката Чуб Т.В. ухвалою суду витребувано з ГУ ДПС у Миколаївській області інформацію про доходи позивача. \~ \~ \~ \~03.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні не був присутнім, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, оскільки він є військовослужбовцем та перебуває у ЗСУ. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Чуб Т.В. в судовому засіданні не були присутніми, представник позивача надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника. Відповідач [PERSON] до судового засдіання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з чч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8 статті 7 СК України). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29.01.2015 року (справа №668/16224/14-ц, провадження №2/668/217/14-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного вік, починаючи з 21.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 06.03.2015 року старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції Андрощуком С.О. на підставі виконавчого листа №668/16224/14-ц, виданого 11.02.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона, відкрито виконавче провадження №46808043. Крім того, Заводським районним судом м. Миколаєва 07.03.2023 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового рішення начальником відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 23.03.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №71375807. Після визначення розміру аліментів позивач сплачував кошти за двома виконавчими провадженнями. Крім того, 14.09.2024 [PERSON] , [INFO] , досягла 18 років. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період з 4 кварталу 2022 року по 1 квартал 2024 року сума виплаченого позивачу доходу становить 1 425 517,42 грн. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.06.2024 позивач є власником та орендодавцем земельних ділянок з кадастровими номерами: 4820684900:03:000:0527 (площа 4.8685 га), 4820684900:03:000:0526 (площа 2.9608 га), 4820684900:03:000:0504 (площа 2 га). земельні ділянки передані в оренду на умовах платного строкового користування земельною ділянкою з отриманням власником визначеного розміру орендної плати. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що з нього стягнуто на утримання двох дітей аліменти в сумарному розмірі 50% заробітку (доходу) платника щомясячно, і це протирічить закону щодо розміру стягнення аліментів, оскільки сплата аліентів сумарно в розмірі 50% від заробітку (доходу) встановлений для платників аліментів на утримання трьох і більше дітей. При цьому, суд зазначає, що стаття 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Враховуючи приписи ст. 12 ЦПК України саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які в розумінні ст. 192 СК України, можуть свідчити про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, матеріали справи не містять. Отже, враховуючи інтереси дітей, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, відсутність підстав для зменшення аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено зміни матеріального або сімейного стан, усуд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed