Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~01.05.2024 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди, в якій він зазначив про те, що він від оплати судових витрат звільнений згідно ст. 22 Закону України Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ. Він є учасником бойових дій, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим йому 10.06.1999 року Конотопським міськвійськкоматом і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, як учасник бойових дій, та у відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування . 17.06.2022 року йому з Пенсійного фонду України була виплачена пенсія в сумі 5552,40 грн. , ніяких інших виплат на картку не надійшло (довідка акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк від 08.07.2022 року) , (додаток № 13) . 1. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ) в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії було задоволено. Було визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області щодо не нарахування та невиплату [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати і виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Було ухвалено зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (додаток № 14) . 2. 07.11.2022 Сумським окружним адміністративним судом було видано [PERSON] виконавчий лист у справі № 480/3613/22. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області оскаржило рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Сумській області рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року було скасоване, а в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву ГУ ПФУ в Сумській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року було задоволено та було визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. 3. Постанову колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/3613/23 від 14.03.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про нарахування та виплату [PERSON] грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком не оскаржило. 4. 10.04.2023 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга [PERSON] на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22. 5. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року було задоволено та було визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. 6. Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22 касаційну скаргу [PERSON] було задоволено (додаток № 1) . Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22 було скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає. 7. 12.07.2023 року (додаток № 2) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 17.07.2023 року він не одержав. 8. 17.07.2023 року (додаток № 3) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 14.08.2023 року він не одержав. 9. 31.07.2023 року згідно заяві [PERSON] . Сумським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі № 480/3613/22. 10. 14.08.2023 року (додаток № 4) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 14.08.2023 року він не одержав. 11. 15.08.2023 року на його адресу надійшов вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому зазначене (додаток № 5) : Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 та постанову Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22 виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області в межах покладених судом зобов`язань. Сума нарахованих\~коштів згідно\~з рішенням\~суду склала\~8179,00\~грн.\~.\~Копія довідки\~про розмір\~призначеної грошової\~допомоги на\~виконання рішення\~суду від\~05.09.2022\~року у\~справі №\~480/3613/22\~до вих.\~№ 1800-0202-8/35989\~на його\~адресу не представлено. У вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. . 12. У зв`язку із невиконанням вказаного рішення суду він 25.09.2023 року звернувся із заявою про примусове виконання рішення до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) . 13. 28.09.2023 року державним виконавцем Сторчак А. С. , у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, (додаток № 6) . Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 14. Постанова ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (додаток № 7) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 15. Постанова ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору (додаток № 8) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 16. Постанова ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року (додаток № 9) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 17. Постанова ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу в сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року (додаток № 10) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 18. На адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (виконавче провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року) надійшов вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (додаток № 11) , у якому спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. . Копія довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року не представлена. Вищевказане суперечить: - рішенню Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року; - постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22; - постанові про відкриття виконавчого провадження № 72896900 від 28.09.2023 року з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 про нарахування та виплату [PERSON] недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору; - постанові ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року; - постанові ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу в сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. Копію довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від ГУ ПФУ в Сумській області не зажадало. 19. 04.12.2023 року до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Не маючи копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року просило встановити порядок виконання рішення у даній справі, визначивши стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області на користь [PERSON] нараховану грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги в сумі 8179 грн. . Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року в зміні способу і порядку виконання судового рішення було відмовлено (додаток № 12) . 20. Водночас, [PERSON] вважає, що відповідач, отримавши копії документів, не був позбавлений можливості з урахуванням наданих повноважень, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII надіслати боржнику лист про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для виконання судового рішення у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. З огляду на викладене, [PERSON] дійшов висновку про те, що державним виконавцем у спірних правовідносинах не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та не було правових підстав для подачі в суд заяви на зміну рішення суду у справі № 480/3613/22 на підставі вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року, вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року. 21. Станом на час розгляду справи рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року не виконано, грошова сума [PERSON] не нарахована та не виплачена, що відповідачем не спростовано. Ст. 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права. Ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. ст. 13, 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-ІV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04, п. 64, від 15.10.2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив про те, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Крім того, відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 року у справі Горнсбі проти Греції , п. 40) . Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 року у справі Імобільяре Саффі проти Італії , заява № 22774/93, п. 66) . Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі Шмалько проти України , заява № 60750/00, п. 44, від 20.07.2004 року) . Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 року у справі Сокур проти України , заява № 29439/02, від 19.02.2009 року у справі Крищук проти України , заява № 1811/06) . Європейський суд з прав людини також зазначив про те, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі Скордіно проти Італії , заява № 36813/97, п. п. 203, 204, рішення у справі Вассерман проти росії , заява № 21071/05, п. 50) . Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 07.05.2002 року у справі Бурдов проти росії , п. 100) . Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі № 750/1591/18-ц. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна,- 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49) . Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52) . У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а, отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 750/6330/17. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження. По обставинам спірних правовідносин в даній справі [PERSON] встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправна бездіяльність відповідача, яка полягала в відсутності у виконавчому провадженні ВП № 72896900 від 28.09.2023 року копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22. Протиправний характер дій відповідача встановлений рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України. [PERSON] звертає увагу суду на те, що він є учасником бойових дій. З 24.02.2022 року та до теперішнього часу на території України діє режим воєнного стану, що обумовлений збройною агресією рф проти України. В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України та ветеранів війни, які брали участь у захисті Батьківщини та в бойових діях є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Усвідомлюючи та високо цінуючи внесок ветеранів у безпеку й оборону України, захист розвитку й існування її громадянського суспільства, держава покладає на себе зобов`язання забезпечити гідну систему підтримки ветеранів, їхніх сімей та членів сімей загиблих (померлих) захисників України. Державна система підтримки ветеранів повинна бути спрямована на ефективну адаптацію ветеранів до мирного життя після завершення військової служби, максимальне відновлення здоров`я та благополуччя осіб, які під час здійснення обов`язків військової служби постійно перебували у середовищі підвищеного ризику, утвердження всебічної поваги до ветеранів, їхніх сімей та сімей загиблих ветеранів в суспільстві, а також на ефективну реалізацію системи пільг та соціальних гарантій на рівні органів державної влади. За таких обставин неправомірні дії органів державної влади та місцевого самоврядування, внаслідок яких не забезпечується своєчасного нарахування та виплати передбаченої законом грошової допомоги учасникам бойових дій, вочевидь завдають істотного негативного впливу на психоемоційний стан таких осіб, викликаючи у них відчуття ігнорування з боку суб`єктів владних повноважень значення та вагомості їхніх дій щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності своєї держави. Отже, в даному випадку [PERSON] дійшов висновку про обґрунтованість доводів про завдання йому моральної шкоди у виді душевних страждань, які за своїм змістом та ступенем негативного впливу досягають такого значення, коли звичайне відновлення його прав та становища є недостатнім для усунення негативних наслідків, завданих протиправною бездіяльністю завдавача шкоди. [PERSON] зауважує на тому, що в даному випадку відповідач у виконавчому провадженню ВП № 72896900 від 28.09.2023 року не довів, що його протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з негативними переживаннями, пов`язаними з необхідністю захисту його порушеного права на отримання передбаченої законом грошової допомоги. Таким чином, зважаючи на очевидний характер протиправності бездіяльності відповідача, характер порушення, особливості суспільно-політичних умов, в яких сталося порушення прав позивача, [PERSON] дійшов висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивача, а, отже, і заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем його прав, а також права позивача на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. При визначенні розміру компенсації за завдану моральну шкоду, [PERSON] виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, [PERSON] дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди, слід стягнути суму коштів в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. , що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди. Позовна заява [PERSON] до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди в інші суди не подавалася. Щодо судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн. . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed