Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача - Романеко О.С. звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить розірвати з 01.08.2024 трудовий договір укладений між [PERSON] та ТОВ «ЄУРОН» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням [PERSON] у зв`язку із переїздом на нове місце проживання, зобов`язати ТОВ «ЄУРОН» видати відповідний наказ про звільнення [PERSON] з роботи з 01.08.2024 та видати належно оформлену трудову книжку. Позов обґрунтовано обставинами. 22.05.2018 [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «ЄУРОН» на посаду директора. 08.07.2019 позивача було переведено з посади директора на іншу посаду. Позивач не має в наявності наказу на підставі якого її було прийнято на роботу до відповідача та наказу, на підставі якого в подальшому її було переведено на іншу посаду. На початку повномасштабної військової агресії росії проти України директор відповідача повідомив позивача, що на певний час підприємство призупиняє свою діяльність, а тому працівники, в тому числі і позивач, звільняються від виконання посадових обов`язків до повідомлення про відновлення діяльності відповідача. У червні 2024 року у позивача виникла необхідність змінити місце роботи, у зв`язку з чим остання звернулась до відповідача з відповідною заявою, однак виявилось, що за юридично адресою відповідач відсутній, номери контактних телефонів неактивовані. Перебування з відповідачем в трудових відносинах позбавляє позивача можливості влаштуватися на іншу роботу, отримувати заробітну плату та інші соціальні (трудові) гарантії як працівника, зокрема право на відпустку, право на заробітну плату, право на страховий стаж, тощо. Відповідач за неї не сплачує жодні страхові внески, податки, військовий збір, як до Пенсійного фонду так і до інших органів, зокрема і в податкову, а тому страховий стаж позивачу також не рахується, що також є порушенням її прав як працівника. Крім того, трудова книжка залишилась у відповідача. 29.07.2024 позивач повторно надіслала відповідачу заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 01.08.2024 у зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Оскільки позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку розірвати з відповідачем трудові відносини позивач мусить звертатися до суду з даним позовом. Позиція відповідача У встановлений судом строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 30.07.2024 справа надійшла до суду. 08.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до провадження за позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 25.09.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів. 02.10.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було витребувано докази з Головного Управління Державної податкової служби України у Харківській області. 28.11.2024 на адресу суду надійшла відповідь з Головного Управління Державної податкової служби України у Харківській області. Відповідач відзив на позов не надав. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «ЄУРОН», відповідач за нього не сплачує жодні страхові внески, податки, військовий збір, як до Пенсійного фонду так і до інших органів, зокрема і в податкову, а тому страховий стаж позивачу також не рахується, дана обставина підтверджується довідкою, форми ОК-5, яка сформована в інформаційному порталі «ДІЯ». \~Зазвичай, довідка ОК-5 містить дані\~щодо суми\~заробітку для\~нарахування пенсії,\~страхового стажу,\~сплати страхових\~внесків. Згідно довідки від 16.06.2022 №1212-5001762517, позивач з 16.06.2022 року була взята на облік внутрішньо переміщених осіб та зареєструвала своє фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно опису вкладення та рекомендованого повідомлення, 29.07.2024 позивачем направлялась ТОВ «ЄУРОН» заява про звільнення від 29.07.2024 та копія довідки про взяття на облік ВПО від 16.06.2022, але до цього часу позивач відповіді не отримала, заява про звільнення не розглянута і рішення по ній не прийняте. Судом встановлено, що ТОВ «ЄУРОН» зареєстроване в Єдиному\~державному реєстрі\~юридичних осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань під\~№41380727.\~Позивач [PERSON] \~була прийнята\~на роботу\~в ТОВ\~«ЄУРОН» 15.05.2018\~згідно наказу\~або розпорядження\~про прийняття\~на роботу\~3к,\~дата початку\~роботи з\~21.05.2018. Дані обставини підтверджуються відповіддю з Головного Управління Державної податкової служби України у Харківській області від 28.11.2024. Викладені обставини відповідачем не спростовано. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до\~статті 3 КЗпП України\~до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з ч.1\~ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. У пункті 4 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~визначено, що однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно зі\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом міністрів України. Так, на підставі п. 3-4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року №301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Відповідно до п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Отже, чинне трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. При цьому, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник та внести відповідні записи до трудової книжки працівника. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини 4 статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Як видно\~з матеріалів\~справи,\~позивачем скеровано\~заяву про\~звільнення за\~власним бажанням\~29.07.2024у\~зв`язку із\~переїздом на\~нове місце\~проживання за офіційно оприлюдненою адресою відповідача, проте така заява залишилась без належного реагування. Таким чином,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивача\~не звільнено\~із займаної\~посади у\~визначеному законом\~порядку після\~подання заяви\~про звільненняу\~зв`язку із\~переїздом на\~нове місце\~проживання, а тому відповідачем порушено норми законодавства про працю щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення. Враховуючи вищевикладене,\~порушене право\~позивача на\~припинення з\~відповідачем трудових\~відносин підлягає\~судовому захисту\~шляхом розірвання\~трудового договору\~на підставі\~статті 38\~КЗпП України\~у зв`язку\~зі звільненням\~із займаної\~посади за\~власним бажанняму зв`язку із переїздом на нове місце проживання. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). ю із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування викладених позивачем обставин - не надав. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved