Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до Тальнівського районного суду Черкаської області з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити строк для звернення до суду, визнати наказ відповідача про припинення трудового договору від 15.04.2022 незаконним, поновити її на роботі та зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.04.2022 року по 19.07.2022 року включно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 1 квітня\~2021\~року між нею та ТОВ «РУШ» був укладений трудовий договір, згідно з яким її було прийнято на роботу в магазин «ЄВА»\~1309, що розташований в м. Тальне Звенигородського району Черкаської області на посаду завідуючої магазином, на підставі наказу про прийняття на роботу N?62-КП від 01.04.2021\~року, що підтверджується відповідним записом N?35 у трудовій книжці. Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого\~2022\~року її, як медичного працівника та офіцера запасу, 4 квітня\~2022\~року було мобілізовано до лав Збройних Сил України. 3 04.04. по 12.04 2022 року вона проходила ВЛК в зв`язку з чим звернулась до роботодавця із заявою про надання їй відпустки з 06.04.2022\~року терміном на 10 днів для проходження військової лікарської комісії. Після проходження ВЛК її було мобілізовано і відправлено до військової частини [NUMBER] , де вона проходила військову службу на посаді начальника відділення медичної роти. Про дані обставини керівництву ТОВ «РУШ» було достовірно відомо. В березні\~2024\~року, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивачку було направлено в тил на стаціонарне лікування. Проходячи лікування в тилу їй від знайомих стало відомо, що роботодавець, а саме ТОВ «РУШ» своїм наказом від 15 квітня\~2022\~року звільнив її з роботи на підставі п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, а саме за прогули без поважних причин. 18 квітня\~2024\~року вона в магазині «Єва»\~1309\~отримала копію витягу з наказу N?72-КУ від 15 квітня\~2022\~року про своє звільнення та трудову книжку без відповідного підпису керівника. Звернутись до суду в передбачений законом місячний термін вона не могла, так як до даного часу вона перебуває на військовій службі та перебувала у військовому госпіталі на стаціонарному лікуванні, де їй було проведено оперативне втручання, звідки була виписана 27.05.2024. Дані причини пропуску строку звернення до суду просить суд визнати поважними та поновити його, а також вважає, що дії відповідача щодо її звільнення є незаконними і такими що суперечать вимогам чинного законодавства, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 10.06.2024 року постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначило, що ТОВ «Руш» не згідне з викладеним у позовній заяві виходячи з наступного: відповідно до правил компанії, які відомі працівникам магазинів, в компанії запроваджена дворівнева процедура погодження відпусток, яка дозволяє уникнути помилок при оформленні кадрових документів та скласти заздалегідь облікувати оплату відпускних, а відділу кадрів проконтролювати оформлення необхідних документів. Відпустка позивачці надавалась з 09.03.2022 по 22.03.2022 за її заявою, яка була належним чином погоджена відповідно до регламентів компанії. До позовної заяви позивач надала копію заяви від 22.03.2022 про надання їй відпустки з 06.04.2022, яка містить лише штамп магазину, в якому позивачка працювала керуючою. Дана заява не була належним чином оформленою, не погоджена з вищестоячим керівництвом, а лише роздрукована на принтері і проставлено штамп магазину, (даний штамп знаходився у повному розпорядженні керівника магазину, яким була на той час позивачка). У зв`язку з цим роботодавцю не було відомо про бажання і наміри [PERSON] скористатися правом на відпустку в період з 06.04.2022 р., тому відповідно працівник була відсутня на робочому місці без поважних причин. В період з 04.04.2022\~р. по 15.04.2022\~р. в табелях обліку використання робочого часу зафіксовано позначкою «пр - прогул». Також, відсутність на робочому місці працівника фіксувалась комісійно відповідними актами, службовою та доповідною записками. Для з`ясування причин відсутності працівника на робочому місці 07.04.2022\~р. п. [PERSON] надіслано лист відповідний лист від роботодавця. Відповідно до повідомлення Укрпошти, даний лист позивач отримала 15.04.2022\~р., однак, дане звернення підприємства залишено без відповіді. У зв`язку з відсутністю будь-яких пояснень з боку працівника, тривалі прогули і не виходи на роботу, відсутність на робочому місці без поважних причин, позивач була звільнена 15.04.2022 р. відповідно до ч.4 ст. 40 КЗпП України. Також від представника відповідача надійшло клопотання про проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 02.07.2024 дане клопотання залишено без задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом становлено, що 1 квітня\~2021\~року між [PERSON] та ТОВ «РУШ» був укладений трудовий договір, згідно з яким [PERSON] було прийнято на роботу в магазин «ЄВА»\~1309, що розташований в м. Тальне Звенигородського району Черкаської області на посаду завідуючої магазином, на підставі наказу про прийняття на роботу N?62-КП від 01.04.2021\~року, що підтверджується відповідним записом N?35 у трудовій книжці. Згідно з актами від 04.04.2022, від 05.04.2022, від 06.04.2022, від 07.04.2022, від 08.04.2022, від 11.04.2022, від 12.04.2022, від 13.04.2022, від 14.04.2022, від 15.04.2022 керуючий магазином «Ева 1309» була відсутня на робочому місці без поважних причин, на дзвінки працівників магазину за наданими раніше контактними телефонами не відповідає, про причини своєї відсутності не повідомляє. Згідно з табелем обліку використання робочого часу ТОВ «Руш» з 01.04.2022 по 30.04.2022 керуючій магазином [PERSON] встановлено «пр» - прогул з 04.04.2022 по 15.04.2022. Відповідно до службової записки провідного менеджера з продажу [PERSON] . 15.04.2022 [PERSON] прийшла на роботу та зареєструвалась о 09:42, але до праці не приступила. Відповідно до наказу ТОВ «РУШ» №72-ку (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] з 15 квітня 2022 звільнено з посади керуючого магазином за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України. В позовній заяві [PERSON] стверджує, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого\~2022\~року її, як медичного працівника та офіцера запасу, 4 квітня\~2022\~року було мобілізовано до лав Збройних Сил України. Відповідно до п. 2.2 наказу начальника [INFO] майора [PERSON] №155 від 18.04.2022, відповідно до якого лейтенанта [PERSON] 19.04.2022 призвано та направлено для проходження військової служби під час загальної мобілізації, в особливий період до військової частини [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що позивач була призвана для проходження військової служби 19.04.2022, а не 04.04.2022, як стверджується в позовній заяві. Також позивач стверджує, що з 04.04.2022 по 12.04.2022 року вона проходила ВЛК, однак жодних доказів цього суду не надано. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене,\~та те,\~що позивач\~ з 01.04.2022 по 30.04.2022 була відсутня на робочому місці без поважних причин, на дзвінки працівників магазину не відповідала, про причини своєї відсутності не повідомляла, не надала суду доказів проходження ВЛК за період з 04.04.2022 по 12.04.2022, а також те, що позивач була призвана для проходження військової служби під час загальної мобілізації 19.04.2022, тобто після звільнення (15.04.2024) із займаної посади, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed