Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №28.07.2022-100000622 від 28.07.2022 у розмірі 8 440,00 грн, а також понесених судових витрат (а.с.1-4). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.2022 з відповідачем в електронній формі укладено кредитний договір №28.07.2022-100000622, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 4 000 грн строком на 42 дні. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та перерахувало [PERSON] кредитні кошти. Однак останній свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 07.09.2022 утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами в розмірі 8 440 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03 вересня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ Ухвалою суду від 27.09.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку з неотриманням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі. 15.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.35-37), відповідно до якого позовні вимоги визнав частково в сумі 4 000 грн, що становить тіло кредиту. Зазначає, що на час укладення кредитного договору, періоду виконання його умов та станом на момент розгляду справи він є військовослужбовцем, а тому на нього поширюються передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги. Тому відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача 4 440 грн процентів. Ухвалою суду від 18.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та розгляд справи відкладено з метою забезпечення принципу змагальності сторін та не порушення процесуальних прав позивача на подачу відповіді на відзив на позовну заяву. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин ТОВ «Споживчий центр» є абонентом-надавачем послуг системи BankID та здійснює діяльність з кредитування (а.с.6, 16-17). 28 липня 2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №28.07.2022-100000622, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 4 000,00 грн строком на 42 дні до 20.10.2022, з первинним періодом 14 днів за процентною ставкою 2% в день та 3% за день користування кредитом протягом всього строку, окрім первинного (а.с.11-13). Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи вебсайту ТОВ «Споживчий центр» https://sgroshi.com.ua, та складається з анкети позичальника, в якій [PERSON] вказав анкетні дані, зокрема місце роботи у військовій частині, та бажану суму кредиту і строк кредитування (а.с.7), пропозиції про укладення кредитного договору (а.с.8-10), та заявки і підтвердження, які є невід`ємними частинами договору (а.с.11-13). Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора U536, відправленим на вказаний ним у анкеті номер телефону. При цьому відповідачем пройдено ідентифікацію через систему BankID (а.с.19). У цей же день позивач перерахував на вказану відповідачем у договорі картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 4 000,00 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.18), а також не заперечується відповідачем. З довідки-розрахунку за кредитним договором №28.07.2022-100000622 від 28.07.2022 вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 8 440,00 грн та складається з 4 000,00 грн основного боргу та 4 440,00 грн процентів, нарахованих за період з 28.07.2022 до 07.09.2022 (а.с.20). Відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с.37). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кредитний договір укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача вебсайту https://sgroshi.com.ua, та підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги те, що відповідач факт укладення кредитного договору та отримання за договором грошових коштів (кредиту) у визначеному договором розмірі не заперечував, а навпаки частково визнав позов щодо тіла кредиту. Отже, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму кредиту) не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 000,00 грн. Водночас суд зазначає, що [PERSON] на час укладення договору був військовослужбовцем, інформацію про що вказано в анкеті позичальника (а.с.7), та проходить військову службу на час розгляду справи (а.с.37), у зв`язку з чим на нього розповсюджуються гарантії, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, пункт 15 статті 14 вищевказаного Закону передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. При цьому судом враховується, що як на час укладення кредитного договору, так і на час розгляду справи редакція даної норми передбачала (передбачає), що вказаним військовослужбовцям, як за таким, що є призваним на військову службу під час мобілізації, проценти за користування кредитом не нараховуються. Також, на правовідносини в межах даної справи не поширюються вказані впункт 15 статті 14 вищевказаного Закону виключення стосовно кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.\~\~ Також суд зважає на те, що позивач час укладення кредитного мав бути обізнаний про проходження відповідачем військової служби, що вбачається безпосередньо з наданої позивачем анкети (додатку), у якому як місце роботи відповідача вказано відповідну військову частину, а тому з огляду на принцип розумності цивільно-правових правовідносин (ст. 3 ЦК України) та принцип розумної обачності, позивач мав передбачати те, що нарахування процентів за користування кредитом суперечить Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №28.07.2022-100000622 від 28.07.2022 в сумі 4 000,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом. Отже, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню частково.\~ V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.21). Ураховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 148,06 грн (2 422,40х4000,00/8440,00).\~ При цьому підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору немає, так як відповідно до пп. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Дана справа не підпадає під вказані вище пільгові випадки, оскільки позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не пов`язаний з виконанням ним військового обов`язку або порушенням його прав як учасника бойових дій. На підставі викладеного та

Outcome: partial