Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

короткий виклад позиції учасників справи. 02.02.2024 адвокат Остапчук В. І., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Козівська селищна ради Тернопільської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, за яким все своє майно заповіла онуці [PERSON] . Спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння було зареєстровано як власність колгоспного двору, що складається з 5-ти членів, головою якого була [PERSON] згідно з свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 28.10.1987. Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2 станом на 1987 рік іншими членами колгоспного двору були - сини [PERSON] , [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] . Такі члени домоволодіння після свого вибуття будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували, а тому втратили свою частку у майні такого. Так [PERSON] вибув з господарства 17.08.1987 в селище Козова у зв`язку з одруженням, помер [INFO] . Згідно виписки з погосподарської книги № 2 станом на 1988 рік, [PERSON] та [PERSON] 10.11.1988 також вибули в Тернопіль. Станом на 15.04.1991 в даному житловому будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , котрий помер [INFO] . Згідно з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від імені [PERSON] заповіти не складались, спадкова справа не заводилася, а єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після його смерті за фактом спільної реєстрації була його мати [PERSON] . Отож остання прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , але не встигла оформити своїх спадкових прав. 20.10.2023 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , однак державним нотаріусом Тернопільського районної нотаріальної контори Темніковою Л. Г. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з виявленими розбіжностями в написанні імені померлої, що унеможливлює встановити факт родинних відносин, а також що вказаний житловий будинок належав колгоспному двору. Згідно з свідоцтва про смерть, померла - [PERSON] , а згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок головою колгоспного двору є [PERSON] . Тож позивач позбавлена можливості успадкувати майно, а тому просить: - встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , котра померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , померлого [INFO] ; - встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , котра померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , померлої [INFO] й бабою [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Заяви й клопотання учасників справи. 22.02.2024 представник Козівської селищної ради Тернопільської області - С. Добалюк подав письмові пояснення, згідно з якими просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. 04.04.2024 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] відповідно до якої останній повністю визнає позовні вимоги і не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] . Того ж дня суду були передані письмові пояснення відповідача у справі, згідно з якими: домогосподарство на [ADDRESS] було зареєстроване як колгоспний двір; станом на 1991 рік в ньому проживали [PERSON] та її син [PERSON] ; після смерті останнього у вищевказаному володінні залишилась проживати лише бабуся [PERSON] до дня своєї смерті; [PERSON] є бабусею [PERSON] , [PERSON] й рідною матір`ю [PERSON] та [PERSON] ; між членами сім`ї [PERSON] завжди були теплі стосунки; протягом життя їхня мама [PERSON] та дядько [PERSON] підтримували сімейні відносини, називали [PERSON] мамою. 11.12.2024 адвокат Остапчук В. І. на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. [PERSON] подав до суду заяву від 11.12.2024 згідно з якої позовні вимоги підтримує повністю, а справу просить слухати у його відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 07.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04.04.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Чим і скористалися сторони. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення , спраямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципу диспозитивності й змагальності. Фактичні обставини справи, які установлені судом. [INFO] народилася [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.1977 /а. с. 18 зворот/. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00041522973 від 22.09.2023 шлюбу був укладений між [PERSON] та [PERSON] /а. с. 19/. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 00038802255 від 09.03.2023 [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] /а. с. 17/. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.09.1960 видно, що [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] /а. с. 18/. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що видно з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.07.1982 /а. с. 20/. Батьками [PERSON] є [PERSON] й [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.06.1985 /а. с. 19 зворот/. [PERSON] померла [INFO] про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.04.1998 /а. с. 36/. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за колгоспним двором, що складається з 5-ти членів, головою якого була [PERSON] згідно з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28.10.1987 на підставі рішення виконкому Козівської районної Ради народних депутатів № 203 від 20.10.1987; копією інформаційної довідки Комунального підприємства «Козівське бюро технічної інвентаризації» Козівської селищної ради від 12.04.2023 № 176 /а. с. 9,10/. Відповідно до копії виписки з погосподарської книги станом на 1987 рік, виданої 05.10.2023 за № 46, [PERSON] була головою вказаного вище колгоспного двору; його членами були сини [PERSON] , [PERSON] й онуки [PERSON] , [PERSON] /а. с. 11/. Як видно з копії виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991, виданої 11.12.2024, [PERSON] була головою вказаного вище колгоспного двору; його членом був син [PERSON] /а. с. 111/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 20.07.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації атів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /а. с. 13/. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.12.2014 Відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області /а. с. 10 зворот/. Як видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.09.2022 Козівським відділом державної реєстрації атів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] померла [INFO] /а. с. 36 зворот/. Згідно з\~довідки виконавчого\~комітету Козівської\~селищної ради\~Тернопільської області\~№ 83\~від 05.10.2023\~ [PERSON] на день смерті постійно проживав та був зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS] та разом з ним проживала й була зареєстрована мати [PERSON] /а. с. 13 зворот/. [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] та разом з нею ніхто не проживав і не був зареєстрований /а. с. 14/. Із змісту заповіту від 19 грудня 2014 року, посвідченого Липною Ярославою Іванівною, секретарем Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області й зареєстрованого в реєстрі за № 52 видно, що померла [PERSON] на\~випадок своєї\~смерті зробила\~заповітне розпорядження,\~яким все\~належне їй\~майно заповіла\~позивачу [PERSON] /а. с. 8 зворот/. Згідно з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 07.12.2022 Тернопільською районною державною нотаріальною конторою за № 70837994, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 504/2022 /а. с. 25 зворот/. 21\~квітня 2023\~року [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу на [ADDRESS] /а. с. 20 зворот/. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2023 року у справі № 607/21376/23 задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа: Козівська селищна рада Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено факт належності [PERSON] , котра померла [INFO] правовстановлюючого документа - свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28 жовтня 1987 року, видане на підставі рішення виконкому Козівської районної ради народних депутатів № 203 від 20 жовтня 1987 року «Про оформлення права власності на житлові будинки» /а. с. 15,16/. Державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л. Г. 20 жовтня 2023 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з виявленими розбіжностями в імені померлої особи, що унеможливлює встановлення родинних відносин, а також, що вказаний житловий будинок належав колгоспному двору /а. с. 26/. У постанові нотаріуса вказано, що інша частка вказаного вище житлового будинку належала [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. З матеріалів спадкової справи 504/2022 видно, що [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори 07.12.2022 із заявою на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] /а. с. 44/. Вказані вище обставини учасниками справи не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до статей 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно з статей 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів. Висновки суду. Щодо позовних вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. За змістом п. 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд, окрім іншого, розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. При цьому встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995. Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 7\~вказаної постанови\~зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням того, що факт встановлення родинних відносин про встановлення якого просить позивач, підтверджується матеріалами даної справи, а встановлення такого факту є необхідним останній для оформлення спадкових прав після смерті рідної баби [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно з ст. 120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Згідно з ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун. Відповідно до ст. 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст. 126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 № 69. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України №13 від 25.12.1992, № 15 від 25.05.1998 передбачено, що правила ст. 563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Тож судом установлено, що [PERSON] була головою й останнім членом колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] й померла [INFO] . На спадкові правовідносини після її смерті поширюються норми Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За положеннями ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України). Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З погляду на встановлені обставини справи, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом й не заявляла про відмову від спадщини. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї в матеріалах справи відсутні. У постанові Верховного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 зазначено, що належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Отож суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно є законними й обґрунтованими, а тому такі необхідно задовольнити. Відомості, які б спростовували даний висновок суду відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Outcome: approved