Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 1,8798 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (раніше територія Котляревської сільської ради Жовтневого району цієї ж області). В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку через наявність іншого спадкоємця дружини померлого. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча відповідачка не заперечує проти оформлення спадщини, тому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням здійснити розгляд справи за їх відсутності; позивач в своїй заяві просив позов задовольнити, відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін відповідно до положень ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 1,8798 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер ділянки 4823382000:02:000:0197, розташованої в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району (раніше територія Котляревської сільської ради Жовтневого району) Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії МК № 011950, виданого 25 серпня 2004 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Шевченківська сільська територіальна громада, в складі якої і с. Котляреве та Котляревська сільська рада, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 17 листопада 2020 року приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., яким на випадок своєї смерті заповів належну йому зазначену вище земельну ділянку, позивачу [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року [PERSON] був наданий додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. За його заявою від 03 квітня 2024 року про прийняття спадщини Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що нотаріус перевіряє коло спадкоємців, факт прийняття спадщини, наявність документів на майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Так, державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу було надано письмове роз`яснення про неможливість оформлення ним спадщини в цілому за заповітом, оскільки мається інший спадкоємець дружина померлого [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку в спадщині відповідно до положень сит. 1241 ЦК України. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому ч. 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідачка [PERSON] як непрацездатна дружина померлого має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті чолові у разі спадкування за заповітом. В той же час, вона відмовляється від реалізації такого свого права, про що надала суду заяву. Хоча подібну заяву нотаріусу не подавала. Законом не передбачена можливість надання додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини, але відсутність бажання оформлювати спадщину на частину спадкового майна порушує права обох спадкоємців. Ніхто не може бути примушений до вчинення дій попри його волю, якщо це не суперечить нормам закону. Положення ст. 1241 ЦК України вказують, що отримання обов`язкової частки в спадщині за положеннями ст. 1241 ЦК України є правом, а не обов`язком Тому суд вважає можливим захисти права спадкоємців відповідно до їх волі, визнавши за спадкоємцем за заповітом право власності на всю земельну ділянку. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved