Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У травні 2024 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та просить суд збільшити розмір аліментів, що стягують Рівненським районним судом Рівненської області з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. Позов мотивований тим, що 10.11.2009 р. між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, справа №2-274. Відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.05.2010 р., яке набрало чинності 31.05.2010 р., з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 25.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що відповідач ухилився від свого батьківського обов`язку брати участь у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні як у грошовій, так і натуральній формі. На її прохання про надання коштів для утримання дитини ніяк не реагує. Вона проживає з донькою окремо від відповідача. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Наводить положення ч.1 ст. 192, 182 СК України та вказує, що з часу ухвалення рішення суду розмір витрат на утримання дитини значно збільшився та не відповідає вимогам діючого законодавства. У судове засідання позивачка не з`явилася, судом вжито належних заходів щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в сумі 1600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Пояснює, що він працює та отримує фактично 3400 грн. заробітку; хворіє та потребує оперативного втручання, мав третю групу інвалідності до листопада 2024 р., однак у зв`язку з воєнним станом його не допустили до проходження огляду МСЕК та пенсії по інвалідності він вже не отримує; має у власності транспортний засіб Опель Вектра 1992 року випуску, який перебуває у неробочому стані; також має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , 2011 р.н. Пояснює, що позивач не виходить з ним на контракт, йому про неї нічого не відомо. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як убачається із засвідченої позивачем копії виписки з рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10.11.2009 р. у справі №2-274, шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 25.08.2000 р. ВРАГС м.Рівне (актовий запис №825) розірвано. Відповідно до засвідченої копії виконавчого листа, виданого Рівнеським районним судом Рівненської області справа №2-1260/10, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.05.2010 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 25.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно пояснень по суті справи від 09.09.2024 року поданих представником відповідача [PERSON] , останній позов визнає частково, згідний на сплату аліментів у розмірі 2500 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідач є інвалідом 3 групи, постійно витрачає кошти на проходження стаціонарного лікування. Отримує офіційну заробітну плату, яка за вирахуванням суми податків складає близько 10260 грн на місяць. Відповідач утримує ще одну дитину [PERSON] , 2011 р.н. Згідно додаткових пояснень від 23.09.2024 року поданих представником відповідача [PERSON] , останній позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що відповідач є інвалідом 3 групи. Отримує офіційну заробітну плату, яка за вирахуванням суми податків складає близько 9600 грн на місяць. Відповідач утримує ще одну дитину [PERSON] , 2011 р.н. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Так, аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. За нормами частин 1 та 2 ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно положень ч.ч.1-3 ста.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 р. прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан її здоров`я чи дитини, або ж покращилося матеріальне становище, змінився сімейний стан (зменшилась кількість утриманців) чи стан здоров`я платника аліментів. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення суду, посилаючись на несплату відповідачем аліментів на утримання дитини. Інших обставин на обгрунтування позовних вимог позивачем не вказано. Виходячи з положень статей 182, 192 СК України при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, зміни сімейного стану сторін. Однак, при пред`явленні позову про збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, а саме 5000 грн., позивачкою не доведено та не надано належних та допустимих доказів того факту, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника в бік покращення, або одержувача аліментів в бік погіршення, виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їхньої неповнолітньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів. До позовної заяви не додано жодного письмового доказу щодо матеріального стану позивачки, його погіршення, як і матеріального стану відповідача та його покращення, достатності заробітків [PERSON] , що могли б свідчити про його можливість сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачем або ж прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (3196 грн.). Таким чином, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову в повній мірі. Не обґрунтувала позовні вимоги доказами, не навела підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів з 300 грн. на 5000 грн. Крім цього, суд наголошує на тому, що сімейне законодавство також зобов`язує й матір дитини забезпечити такій достатній рівень матеріального забезпечення, у всякому разі не нижче ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає донька, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, лікування, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню. Так, суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей/дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, та з урахуванням того, що відповідач частково визнає можливість сплачувати аліменти на дитину у збільшеному розмірі в сумі 1600 грн., суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, визначивши до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання диини у розмірі 1600 грн., що становить половину половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Таким чином з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved