Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою його місця проживання. При цьому позивач посилається на те, що 28 квітня 1994р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2023р. шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Донька відвідує навчальний заклад, навчається та розвивається, він повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Мати дитини іноді приділяє увагу доньці, бере її гуляти та в гості до себе, але в зв`язку з цим виникають проблеми. Позивач зазначив, що 31.05.2022 відповідачка отримала канадську візу. Останній рік вона майже постійно знаходиться за кордоном і планує переїжджати до Канади, самостійно. Поряд із цим, донька залишається в Україні і лише позивач в Україні є єдиним близьким родичем дитини, а саме батьком, у зв`язку із чим і виникла потреба у визначенні місця проживання дитини із батьком. Фактично відповідачка вже не проживає з позивачем, оскільки майже постійно знаходиться за кордоном та за межами міста Одеса, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся, представник позивача - адвокат Хрипко М.Ю. надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, в зв`язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1994. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №785 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 12 травня 2011р.). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (цивільна справа №947/17248/23). З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Так, загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Суду надано Висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації від 16 серпня 2024 року за №1649/01-11 про визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого Київська районна адміністрація ОМР, як орган опіки та піклування, вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] .. Як вбачається з зазначеного Висновку органу опіки та піклування, мати дитини [PERSON] , [INFO] не заперечує стосовно визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] .. Згідно з актом бесіди, складеним уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі від 02.04.2024, малолітня [PERSON] бажає проживати з батьком Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved