Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи вимоги тим, що у грудні 2019 року до нього звернувся знайомий [PERSON] та попросив надати йому грошові кошти у позику для інвестування у фермерське господарство. Оскільки, сторони по справі були знайомі, він вирішив надати [PERSON] грошові кошти у позику. 24.12.2019 між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Загальний розмір грошових коштів, наданих у позику, становив 260000,00 доларів США, що на день надання позики становило 6051708,00 грн. Сторони домовились, що позика надається строком до 25.12.2023. Зі свого боку [PERSON] зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 10% річних, що становить 26000,00 доларів США від загальної суми наданої позики. Також, сторони узгодили строки сплати відсотків на щорічній основі - до 25.12.2020, до 25.12.2021, до 25.12.2022 та до 25.12.2023. Тобто, загальний розмір відсотків до сплати повинен був скласти 104000,00 доларів США. Згідно домовленостей, позика та відсотки повинні були бути сплачені готівкою або на банківський рахунок позивача. Окрім цього, сторони передбачили штраф за прострочення повернення позики у розмірі 10% від загальної суми позики (у розмірі 26000,00 доларів США). 24.12.2019 на підтвердження отримання позики [PERSON] надав позивачу розписку. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором він в день надання позики уклав договір поруки із [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем за договором позики за зобов`язаннями [PERSON] . [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати перед ним за виконання [PERSON] своїх зобов`язань у повному обсязі за договором позики. Проте, на закінчення першого року користування позикою [PERSON] порушив своє зобов`язання щодо сплати відсотків у строк до 25.12.2020. У подальшому, так само було порушено й інші строки сплати відсотків, а згодом й повернення позики. Під час багаточисленних розмов [PERSON] запевняв позивача, що він розрахується у повному обсязі, щойно він почне господарську діяльність. Проте, після початку збройної агресії Російської Федерації проти України [PERSON] повністю ігнорує його вимоги та перестав виходити на зв`язок. Він попередньо намагався звернутися до [PERSON] для встановлення обставин несплати боргів та виконання зобов`язань за договором позики, але жодної зрозумілої відповіді не отримав. Після настання строку повернення позики 25.12.2023 [PERSON] грошові кошти не повернув, спроби вийти на зв`язок ігнорує. [PERSON] від своїх зобов`язань відмовляється та повідомив, що він не має бажання відповідати за борги [PERSON] , посилаючись на війну в Україні як на форс-мажорну обставину. Отже, станом на дату подання позову до суду загальна заборгованість відповідачів перед ним складає 390 000,00 доларів США (260000,00 доларів США - основної суми позики, 104 000,00 доларів США - відсотки за користування грошовими коштами, 26 000,00 доларів США - штраф за прострочення повернення позики). Оскільки [PERSON] не виконано свій обов`язок щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків за договором позики та розпискою, а [PERSON] відмовляється виконувати свої зобов`язання за договором поруки, він вимушений звернутись до суду для примусового виконання відповідачами своїх обов`язків. Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 390000,00 доларів США, з яких основна сума позики - 260 000,00 доларів США, відсотки за користування позикою - 104000,00 доларів США; штраф - 26000,00 доларів США, а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 15140,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Олійник Я.Л. надала відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що у позовній заяві позивачем зазначено про укладення договору поруки від 24.12.2019, відповідно до якого [PERSON] є поручителем [PERSON] на забезпечення виконання укладеного договору позики від 24.12.2019 з позивачем. Оскільки місце проживання [PERSON] знаходиться території, яка була тимчасово окупована внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти цілісності та суверенітету України з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022, у [PERSON] відсутня можливість отримати відомості про взаєморозрахунки між позивачем [PERSON] та [PERSON] , як того вимагають нopми ст. 545 ЦК України, зв`язку з [PERSON] у [PERSON] немає з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022, а матеріали справи не містять інформації щодо майнового стану [PERSON] , щодо позиції [PERSON] по заявленим вимогам, про заходи досудового врегулювання спору з боку позивача у відношенні [PERSON] (направлення претензій, вимог, запитів, отримання відповідей та ін.). Крім того, у своєму позові позивач стверджує, що попередньо намагався звернутися до [PERSON] для встановлення обставин несплати боргів та виконання зобов`язань за договором позики, але жодної зрозумілої відповіді не отримав, однак матеріали справи жодним чином не підтверджують ці обставини. Фактично [PERSON] позбавлений можливості зробити об`єктивну оцінку вимогам позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження неотримання грошових коштів за договором позики, а тому вважає вимоги позивача недоведеними. Крім того, [PERSON] брав на себе зобов`язання тільки за повернення позики та відсотків за користування позикою у розмірі 10% річних. Договір поруки не передбачає відповідальності [PERSON] за порушення п. 7.2. Договору позики, відповідно до якого у випадку прострочення повернення позики Позикодавець має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 10% від загальної суми позики. Також вважає, що до вимог про стягнення відсотків за користування позикою, строк сплати яких минув 25.12.2020, сплив строк позовної давності. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження оплати [PERSON] па користь [PERSON] грошових коштів за надання поруки, а тому вважає, що у [PERSON] немає підтвердженого зобов`язання виконання умов договору поруки в інтересах [PERSON] . З урахуванням повномасштабного вторгнення 24.02.2022 та втратою зв`язку з [PERSON] просить вважати дані обставини як форс-мажорні, та такі, що є підставою для звільнення [PERSON] від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, як передбачено ст.617 ЦКУ. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Представник позивача [PERSON] адвокат Івановський Ю.О. надав відповідь на відзив, в якій посилається на те, що за солідарним зобов`язанням кредитор вправі вимагати сплати боргу як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо, при чому як усієї суми повністю, так і її частини. Факт юридичного статусу «солідарний боржник» є доведений та засвідчений Договором поруки від 24.12.2019 між відповідачами та не оскаржується [PERSON] [PERSON] , підписуючи Договір поруки, взяв на себе зобов`язання сплатити позивачу в разі невиконання договору позики, в тому числі і пеню та інших штрафних санкцій. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору позики позивач, відповідно до вимог Договору, письмово повідомив позичальника та поручителів про необхідність виконання умов договору, однак дана вимога була відповідачами проігнорована. Посилання [PERSON] на відсутність інформації щодо майнового стану [PERSON] , його позиції по вимогам, про заходи досудового врегулювання спору є недоречними та необгрунтованими, оскільки у позивача наявний в оригіналі борговий документ, на який він посилається у своїх вимогах. Цей документ свідчить про наявність боргу, він не повернутий після виконання зобов`язання. На підтвердження виконання умов пункту 2.1. Договору поруки відповідачі надали Позивачу копії розписок про отримання [PERSON] від 03.07.2020 грошових коштів в розмірі 14 тис. доларів США та від 09.08.2020 грошових коштів в розмірі 12 тис. доларів США за надання ним поруки, що є безумовним підтвердженням солідарної відповідальності [PERSON] , а враховуючи повне ігнорування [PERSON] як претензій, так і позову, то це є єдиним можливим та законним способом для позивача виконання Договору позики. Посилання [PERSON] на форс-мажорні обставини є недоречним, оскільки 28.02.2022 ТПП своїм листом вих. №2024/02.0-7.1, який адресувався всім, кого це стосується, підтвердила початок та продовження дії форс-мажорних обставин - військової агресії Російської Федерації проти України та запровадження воєнного стану в нашій країні. При цьому підстав однозначно стверджувати, що військове вторгнення Росії є форс-мажором для будь-якого договору немає. Адже військові дії відбуваються не на всій території України, а режим воєнного стану законодавчо здебільшого не обмежує суб`єктів виконувати свої зобов`язання. Форс-мажорні та будь які інші обставини не дозволяють уникнути виконання зобов`язань по сплаті рахунків, згідно Договору. Представник позивача [PERSON] адвокат Івановський Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Олійник Я.Л. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши поясненням представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступних висновків. 24.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з п. 1.1. якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 260 000 доларів США, що на день надання позики становить 6 0510708,00 грн. за офіційним курсом НБУ для долара США, зі строком повернення до 25.12.2023 (п.4.1 Договору позики) та сплатою відсотків у розмірі 10% річних (що становить 26000,00 доларів США) від загальної суми наданої позики (п. 1.3. Договору позики). Відповідно до п.4.2 Договору позики сторони домовились, що відсотки за користування грошовими коштами отриманими у позику, нарахування та оплата яких передбачена у п. 1.3. договору підлягають оплаті щорічно до 25 грудня кожного року користування позикою (до 25.12.2020, 25.12.2021, 25.12.2022 та 25.12.2023). Загальна сума відсотків, що підлягатиме сплаті за весь строк користування позикою становитиме 104 000,00 доларів США. Згідно з п.7.2. Договору позики у випадку прострочення повернення позики позикодавець має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 10% від загальної суми позики. Відповідно до розписки про отримання грошових коштів від 24.12.2019 до договору позики від 24.12.2019 [PERSON] отримав власноруч грошові кошти у позику в сумі 260 000,00 доларів США від [PERSON] та зобов`язався повернути зазначені кошти згідно договору позики зі сплатою відсотків у строк до 25.12.2023 у повному обсязі. 24.12.2019 між позикодавцем [PERSON] , позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати перед [PERSON] за виконання [PERSON] зобов`язань у повному обсязі за договором позики, а саме: повернення позики в сумі 260\~000,00 доларів США зі строком повернення до 25.12.2023, відповідно до п.4.1. Договору позики (строк виконання основного зобов`язання); сплаті відсотків за користування позикою у розмірі 10% річних від загальної суми наданої позики (що становить 26000 доларів США), відповідно до п.1.3 Договору позики. Відповідно до п.1.2. Договору поруки поручитель відповідає перед позикодавцем за виконання зобов`язання за Договором позики в тому ж розмірі, що і позичальник. Згідно з п.2.1 Договору поруки за надання поруки позивальник зобов`язаний сплатити поручителю суму грошових коштів у розмірі 26000 доларів США до 31.08.2020. Оплата може здійснюватись одним платежем або частинами. Факт оплати підтверджується видачею розписки про отримання оплати. Відповідно до п. 5.2. Договору поруки порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо позикодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання забезпеченого порукою не пред`явить позову до поручителя. Згідно з п.5.3. Договору поруки сторони підтвердили, що термін виконання зобов`язання забезпеченого порукою 25.12.2023. Відповідно до розписок про отримання грошових коштів від 03.07.2020 та від 10.08.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 14000 доларів США та 12000 доларів США за надання ним поруки згідно Договору поруки від 24.12.2019 для забезпечення [PERSON] зобов`язань за договором позики від 24.12.2019. Доказів погашення відповідачами заборгованості суду не надано. Оригінал розписки знаходиться у позивача. До спірних правовідносин судом застосовані наступні норми права. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23 жовтня 2019 року (Справа № 723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19). Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 260 000 доларів США. На підтвердження вказаного факту позивачем надана відповідна розписка. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до\~ст.543\~ЦК України\~у разі\~солідарного обов`язку\~боржників (солідарних\~боржників)\~кредитор має\~право вимагати\~виконання обов`язку\~частково або\~в повному\~обсязі як\~від усіх\~боржників разом,\~так і\~від будь-кого\~з них\~окремо. \~Кредитор,\~який одержав\~виконання обов`язку\~не в\~повному обсязі\~від одного\~із солідарних\~боржників,\~має право\~вимагати недоодержане\~від решти\~солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Станом на\~час звернення\~позивача до\~суду,\~а також\~на час\~розгляду справи\~у суді,\~встановлено,\~що відповідачем\~ [PERSON] \~не виконано\~умов договору\~позики та\~ заборгованість\~за договором\~не погашена,\~тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення основного боргу за договором позики з боржника та поручителя є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на форс-мажорні обставини як підставу для звільнення від виконання зобов`язання суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Так, дійсно, 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР та інших документів засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №\~64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП підтверджує, що зазначені обставини\~з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами\~для суб`єктів господарської діяльності. Відповідно до ст.\~617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. У постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №\~904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат. У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №\~913/785/17 суд зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.\~ Такими чином, згідно позиції ВС, лист ТПП від 28.02.2022 засвідчує лише наявність воєнного стану як форс-мажору в цілому, однак це не означає, що він стане непереборною обставиною для кожного. Крім того, обставини форс-мажору, за загальним правилом,\~звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування штрафів/пені за неналежне виконання зобов`язань, а не від виконання самого зобов`язання. Представником відповідача не було доведено, що форс-мажорні обставини об`єктивно унеможливили виконання відповідачем зобов`язань, передбачених договором позики та договором поруки. Стосовно стягнення відсотків за договором позики суд зазначає, що частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. З позовною заявою до суду позивач звернувся 06.05.2024. Відповідно до договору позики сплата процентів у розмірі 26000 доларів США за користування позикою, яка отримана відповідачем [PERSON] 24.12.2019, відбувається до 25 грудня кожного року користування позикою, тобто до 25.12.2020, 25.12.2021, 25.12.2022 та 25.12.2023. Отже, на момент звернення до суду позивачем пропущено трирічний строк з моменту порушення відповідачем зобов`язання зі сплати процентів за період з моменту надання позики до 25.12.2020, а тому в цій частині вимог суд вважає необхідним відмовити. Стосовно стягнення штрафу у розмірі 26000 доларів США за порушення відповідачем зобов`язання за договором позики суд наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. \~ \~ \~ \~Отже, стосовно штрафу в розмірі 26000 доларів США за порушення відповідачем виконання зобов`язання за договором позики судом встановлено, що на період дії воєнного стану даний платіж не стягується, а тому в цій часині позовних вимог також слід відмовити. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано наступні докази: договір б/н про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №2548 від 18.06.2012; квитанцію АТ КБ «Приватбанк» від 15.04.2024 пор сплату Шаховим М.В. на користь [PERSON] коштів у розмірі 15000 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1279883 від 16.04.2024; попередній розрахунок судовий витрат, в якому зазначені витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн., яка включає в себе наступне: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи;, правовий аналіз наданих клієнтом документів; правовий аналіз позовної заяви; правовий аналіз доказів, які надаються позивачем у справі; підготовка позовної заяви; складання попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат; направлення позовної заяви до суду. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial