Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що На підставі Ордеру N? 524 виконавчого комітету Дзержинської Ради депутатів трудящих міста Кривий Ріг від 16.07.1975р., що був виданий моєму батькові [PERSON] , надано право зайняття двох кімнат в квартирі N? [ADDRESS] , житлове приміщення неприватизоване та належить до державного фонду майна. З часом батько, мати та сестра були знятті з реєстрації за вищевказаною адресою, а я, мій чоловік та син були зареєстровані зі відповідною адресою. З листопада 2018 року чоловік та син виїхали за межі України, повністю перестали користуватися квартирою по теперішній час, жодного разу до квартири з того часу не поверталися, у зв?язку з чим не підтримують квартиру у належному стані, не здійснюють поточний ремонт, не здійснюють нагляд за санітарно-технічним обладнанням, не здійснюють необхідні за строками повірки лічильників комунальних послуг, не здійснюють оплату за житлово-комунальні послуги, тощо та не користуються житловим приміщення. Тому, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 27.12.2023 року суд вирішив питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачам направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду. Станом на 11.12.2024 року відповідачами відзиву не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст.7ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Крім того, Ордер на вказану квартиру за адресою [ADDRESS] був виданий на підставі рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих №466 на ім`я [PERSON] , батька позивача, який є основним квартиронаймачем. Відповідно до вищевказаного ордеру [PERSON] та членам його сім`ї в складі дружини та доньки - позивача, було надано в користування вищевказану квартиру. Відповідно до Довідки №101 виданої Головою правління ОСББ «Костенка 25» сім`я позивача складається з: самого позивача [PERSON] (власник), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). Відповідно до витребуваної судом інформації відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Як вбачається з наявного в матеріалах справи Акту № 071 від 16.10.2023 року, засвідченого мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 01.11.2018 року не проживають за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають, але при цьому в ній зареєстровані, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач зобов`язаний сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідачів, що значно впливає на її матеріальний стан. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.383ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.33Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї власника житла, фактично не проживають за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов про визнання [PERSON] та [PERSON] які втратили право користування житлом необхідно задовольнити. На підставі викладеного й

Outcome: approved