Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

6 серпня 2024 року заявник [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку обґрунтувала тим, що вона народилася [INFO] в с. Красіно, Криворізького району, Дніпропетровської обл., про що було здійснено актовий запис №27, від 28 травня 1969 р. виконавчим комітетом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської обл. У свідоцтві про народження вказано заявниці батько - [PERSON] , мати [PERSON] . В 1984 році заявниця закінчила Рава - Руську восьмирічну школу Нестеровського району Львівської обл., що підтверджується свідоцтвом про восьмирічну освіту серії [NUMBER] від 9 червня 1984 року. 1 вересня 1984 р. вступила до Рава - Руського середнього професійного - технічного училища №60, яке закінчила 16 липня 1987 р. та отримала диплом [NUMBER] від 16 липня 1987 р. В 1984 р. мати заявниці отримала ордер №298 на квартиру , що розташована за адресою: [ADDRESS] та за аданою адресою заявниця була зареєстрована з 22.10.1985 р. З 1 вересня 1989 р. по 31.12.1997 р. заявниця працювала підсобною робочою по другому розряду в Нестеровській госпрембуддільниці, яка після реорганізації змінила назву на ТОВ «Рембуд», вказана обставина підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] . 12 січня 1990 р. заявниця уклала шлюб з [PERSON] про що було здійснено актовий запис №1, та видано свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] Рава - Руською міською радою Нестеровського району Львівської обл. Після одруження заявниця змінила прізвище на « [PERSON] ». 1 грудня 1990 р. заявниця отримала паспорт зразка СРСР серії [NUMBER] , виданий Відділом внутрішніх справ Нестеровського райовиконкому Львівської обл та 15 липня 1992 р. в даний паспорт була поставлена відмітка громадянство «Україна». У заявниці народилося троє дітей: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] 1995 року народження . З врахуванням того, що заявниця тривалий період часу зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, не займалася вихованням, утримання, забезпеченням своїх дітей, що стало підставою для ухвалення рішення Жовкінським місцевим судом Львівської обл., від 28.11.2001 р. про позбавлення заявниці батьківських прав стосовно її дітей. Також заявниця після 1991 р. не зверталася до правоохоронних органів щодо заміни свого паспорта СРСР, який був їй виданий в січні 1990 р., на паспорт громадянина України. Заявниця тривалий період часу проживала без реєстрації в м. Рава - Руська Львівської обл., так -як була знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що тривалий період часу не проживала за вказаною адресою, але територію України не залишала. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я заявниця відновила стосунки зі своєю донькою [PERSON] та з січня 2024 р. стала проживати разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . Для отримання паспорта громадянина України заявниця [PERSON] звернулася до Подільського відділу Центрального міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, але 3.04. 2023 р. отримала відмову в оформлені паспорта громадянина України. Зазначає, що рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року їй необхідне для отримання паспорту громадянина України. Встановлення даного факту є підставою для оформлення належності до громадянства України, а оскільки іншого порядку чинним законодавством України не передбачено, тому вона звертається із даною заявою до суду. На підставі викладеного заявник просила суд встановити факт постійного її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Ухвалою суду від 8 серпня 2024 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтвердила обставини, що викладені в заяві про встановлення факту, вказуючи на те, що з моменту народження вона проживає на території України, та все своє життя прожила в м. Рава - Руська , Львівської обл. з врахуванням того, що вона тривалий період часу зловживала спиртними напоями, що стало підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно своїх дітей, не займалася оформлення документів та через свою байдужість та бездіяльність своєчасно не отримала паспорта громадянина України. За свою поведінку дуже жалкує, та останні роки у неї погіршився стан здоров`я та вона відновила стосунки зі своєю донькою [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] та останній рік проживає у своєї доньки. Представник заінтересованої особи Подільського відділу Центрального міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судове засіданні не з`явився, просив слухати справу у відсутність представника та залишила вирішення заяви [PERSON] на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини на які вказує заявник [PERSON] , вказуючи на те, що заявниця та свідок є між собою біологічними матір`ю та донькою, а також те, що [PERSON] все своє життя проживала в м. Рава -Руська, але при цьому вела антисоціальний спосіб життя, вживала спиртні напої, за що й була позбавлена батьківських прав. Але в 2023 р. свідку зателефонували з виконкому Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської обл. та повідомили, що її біологічна матір [PERSON] в зв`язку з погіршенням стану здоров`я потребує допомоги, після чого свідок перевезла заявника до себе до дому та стала займатися її лікуванням та оформленням документів заявниці. Заслухавши заявника та його представника, свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, або станом на 13.11.1991, який має юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок №215), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року, постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року (підпункт «в» пункту 8 та підпункт «в» пункту 9 Порядку №215. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Судом встановлено, що заявник народилася [INFO] в с. Красіно, Криворізького району, Дніпропетровської обл., про що було здійснено актовий запис №27, від 28 травня 1969 р. виконавчим комітетом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської обл. У свідоцтві про народження вказано заявниці батько - [PERSON] , мати [PERSON] . В 1984 році заявниця закінчила Рава - Руську восьмирічну школу Нестеровського району Львівської обл., що підтверджується свідоцтвом про восьмирічну освіту серії [NUMBER] від 9 червня 1984 року. 1 вересня 1984 р. вступила до Рава - Руського середнього професійного - технічного училища №60, яке закінчила 16 липня 1987 р. та отримала диплом [NUMBER] від 16 липня 1987 р. З 22.10.1985 р. заявниця була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та в послідуючому була знята з реєстраційного обліку в зв"язку з не проживаням за вказаною адресою. З 1 вересня 1989 р. по 31.12.1997 р. заявниця працювала підсобною робочою по другому розряду в Нестеровській госпрембуддільниці, яка після реорганізації змінила назву на ТОВ «Рембуд», вказана обставина підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] . 12 січня 1990 р. заявниця уклала шлюб з [PERSON] про що було здійснено актовий запис №1, та видано свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] Рава - Руською міською радою Нестеровського району Львівської обл. Після одруження заявниця змінила прізвище на « [PERSON] ». 1 грудня 1990 р. заявниця отримала паспорт зразка СРСР серії [NUMBER] , виданий Відділом внутрішніх справ Нестеровського райовиконкому Львівської обл. та 15 липня 1992 р. в даний паспорт була поставлена відмітка громадянство «Україна». У заявниці народилося троє дітей: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] 1995 року народження . Рішенням Жовкінського місцевого суду Львівської обл., від 28.11.2001 р. заявницю було позбавлено батьківських прав стосовно її дітей. Відповідно до довідки виданої виконкомом Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської обл. від 11.11.2022 р. вбачається, що заявниця [PERSON] [INFO] проживала без реєстрації в [ADDRESS] . Як убачається з повідомлення про відмову в оформлені паспорта громадянина України виданого Подільським відділом Центрального міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вбачається, що заявник на даний час офіційно ніде не зареєстрований на території України, та не може підтвердити належність до громадянства України. Також, як убачається з довідки, виданої ЖЕД -401 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» вбачається , що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з січня 2024 р. по даний час. Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 р. та станом на 13.11.1991 р. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved