Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини: дочки - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] опікується та займається вихованням малолітньої [PERSON] , яка спільно з нею проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитині належних умов життя та виховання. Не займаються вихованням малолітньої дочки, не цікавляться її життям, здоров`ям, не підтримують морально та матеріально, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року відповідачі попереджалися про доцільність зміни ставлення до виховання малолітньої дочки. Проте наданою судом можливістю батьки не скористалися, дитина продовжила проживати з бабою. Після постановлення судового рішення, батьки визнавалися винними у неналежному виконанні батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. 14 жовтня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 06 листопада 2024 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сідоров В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Позивач пояснила, що відповідачами по справі є її дочка та зять. Протягом 8 років, з часу свого народження, онука [PERSON] проживала в неї. Її батьки вже 6 років не живуть з ними, дитину залишили проживати з нею, але час від часу дитину забирали. Відповідачі не піклуються про дитину, вона їм не потрібна. Коли дитина перебувала з батьками у 5 років у неї стався інсульт і тоді саме вона перебувала з онучкою у Тернопільській обласній лікарні 21 день, а батьки були вдома. Був ще один випадок коли батьки онуку взяли до себе, зять бив дочку і вдарив дитину в очко. Дочка зловживає спиртними напоями, дитина їх боїться. Вона онуку до школи водить, вчить з нею уроки, займається її лікуванням і відновленням. Батьки порушили психіку дитини. Представник служби у справах дітей Кременецької міської ради в судовому засіданні пояснила , що після рішення Кременецького районного суду у 2023 році, яким батькам було винесене попередження, вони виїжджали на місце проживання відповідачів, однак і тоді ними не було створено умови для проживання дитини. Дівчинка і надалі з ними не проживала. Просила суд задоволити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просить відмовити, пояснивши, що дитина боїться бабусю. Коли вона бачить батьків, то не знає чи підходити до них чи ні, щоб бабуся не сварилася. Про дитину піклується, замовляв торт на день народження, дружина в школу ходить. До дитини не йдуть,бо позивач кричить, обзивається. Дочку не забирають до себе, бо вона хотіла бути у бабусі, їй там подобається. Коли дитина була в лікарні їздив 2-3 рази в тиждень. Передавав гроші мамі, а вона давала тещі для дитини. Гроші передавав у 2024 році, в 2023 році не передавав, але купував речі необхідні для дитини. Відповідач не заперечує, щоб дитина проживала з бабусею, оскільки він та його дружина працюють на роботі, але без позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просить відмовити та пояснила, що в школу до дитини приходить, купує їй книжки, дочки не б`є. В них вдома для дитини є все: шафа, столик, канцелярія, шкільна сумка. В квітні 2024 року проживала в мами 2 місяці та займалася з дитиною. Вона з дитиною не проживає 6 років, оскільки їй шкода мами, яка плаче, що у неї забираю онуку. Бажає дитину забрати від бабусі та хоче спілкуватися з дитиною, брати участь у її виховані. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини: Батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 06 жовтня 2016 року Білокриницькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області. Згідно постанов Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.02.2024, 28.04.2023, 04.09.2023, 26.04.2023, 01.07.2020 [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.124,122-4, ч.3, ч.5 ст. 126, ч.1, ч.2 ч. 4 ст. 130 КУпАП . Згідно постанов Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.04.2022 та 27.03.2023 [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини. Згідно постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.03.2023 [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно чоловіка. Згідно постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , [INFO] .. Згідно постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області №601/1240/23 від 08 листопада 2023 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - відмовлено. Попереджено [PERSON] та [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання своєї дочки [PERSON] , [INFO] . Малолітня [PERSON] проживає спільно із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про встановлення фактів від 02.09.2024 року. Також із вказаного акту вбачається, що [PERSON] здійснює догляд за своєю онукою [PERSON] , [INFO] , онука протягом п`яти років проживає разом з бабусею. [PERSON] піклується про фізичний та розумовий розвиток онуки, забезпечує необхідними засобами, створює належні умови для проживання дитини. Згідно витягу №502/09-24/1 від 18.09.2024 року про зареєстрованих у житловому будинку, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки характеристики №123/01-01/07 від 18.09.2024 скарг на [PERSON] в Кременецьку міську раду не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувалася. Відповідно до характеристики Кременецької ЗОШ №4 [PERSON] навчається в школі з 01 вересня 2022 року. Зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Дівчинку виховує бабуся - [PERSON] .. Вона відповідально ставиться до навчання та виховання онуки. Удома створені всі необхідні житлово-побутові умови для розвитку дитини. Бабуся підтримує зв`язок зі школою, з учителькою, відвідує батьківські збори, шкільні заходи. Батьки не проявляють особливого інтересу до успіхів і невдач дитини. Дівчинка в розмовах згадує лише бабусю. Згідно висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 31.10.2024 №2103, орган опіки і піклування Кременецької міської раді вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно долучених квитанцій вбачається, що [PERSON] у лютому 2022 році, у квітні 2022 року, у червні 2022 року, у січні 2023 року, у лютому 2024 року, у березні 2024 року, у травні 2024 року, у липні 2024 року, у жовтні 2024 року перераховувалися кошти від [PERSON] , яка є мамою відповідача [PERSON] та відповідно бабусею дитини, що сторони не заперечували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є племінницею її чоловіка. [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] їй невідомо чи батьки беруть участь у виховані дитини, чи з нею спілкуються і чи піклуються про неї. Вона не чула, щоб позивач кричала до дитини. Вона доглядає за нею, в школу веде і забирає. Позичала в неї гроші для дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. [PERSON] виховує бабуся [PERSON] , проводить її до школи та забирає. Дитина 2 рази лежала в лікарні, з нею була бабуся. Вихованням дитини займається позивач, утримує її. Батька дитини не бачила цього року, а маму бачила. Їй не відомо чому дитина проживає з бабусею. Малолітня дитина [PERSON] в присутності представника служби у справах дітей [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бабуся допомагає вчити їй вірші, батьки ні. Батьки п`ють, курять, вони її вигнали. В бабусі має свою кімнату. Бабуся купляє їй іграшки. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.». Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні встановлено, що 08 листопада 2023 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області відповідачів [PERSON] та [PERSON] попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання своєї дочки [PERSON] , [INFO] . Відтак відповідачі мали можливість та час, щоб змінити ставлення до виховання дочки, однак жодних заходів для налагодження відносин з дитиною, встановлення психоемоційного зв`язку та виконання своїх батьківських обов`язків відповідачі не вживали. Не вчиняли таких дій відповідачі і після звернення позивача з даним позовом до суду. При цьому саме по собі заперечення проти позову та зазначення, що відповідачі мають намір зблизитись з дитиною та спілкуватися з нею, без надання доказів вжиття для цього конкретних заходів, не свідчить про дійсність та реальність таких намірів відповідачів. Суду не надані докази того, що позивач перешкоджає відповідачам у реалізації їх батьківських прав по відношенню до дитини, та що невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків зумовлене незалежними від їх волі обставинами. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що відповідачі належно не проявляють батьківської турботи та любові по відношенню до своєї дитини [PERSON] , не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечують дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкуються з дитиною, зокрема, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не займаються її навчанням, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, особисто не надають матеріальної допомоги та фінансово не утримують свою дитину, після попередження, винесененого рішенням Кременецького районного суду на шлях виправлення не стали. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідачів можливості за їх бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Також, в силу приписів частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог статті 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В матеріалах справи відсутні відомості про доходи та працевлаштування відповідачів, однак вони є працездатного віку, за їх твердженням вони працюють, також відсутні відомості про незадовільний стан їх здоров`я. Зважаючи на викладене, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] на особистий банківський рахунок малолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі по 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів їх заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позивача про встановлення опіки над малолітньою дитиною, то суд зазначає наступне. Службою у справах дітей Кременецької міської ради надано суду лише висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини. Подання про призначення опікуном [PERSON] до суду не подано. Таким чином, з огляду на те, що у суду відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном дитини, а вирішення питань, які стосуються встановлення опіки є дискреційними повноваженнями органу опіки та піклування, в задоволенні позову в частині призначення позивача опікуном дитини необхідно відмовити, встановивши над [PERSON] , [INFO] опіку та передавши її на опікування органу опіки та піклування Кременецької міської ради. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд наголошує таке. Позивач просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, до матеріалів справи додано: ордер на надання правової допомоги серії ВО №108839, розрахунок суми гонорару, договір про надання правової допомоги від 01 жовтня 2024. Зважаючи на ступінь складності справи та надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги, враховуючи принцип співмірності, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що на користь позивачки з відповідачів слід стягнути суму витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial