Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, про усунення порушень права користування спільним майном, скасування державної реєстрації рішення, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у праві користування спільним майном, скасування реєстрації декларації. У первісній позовній заяві [PERSON] (далі - позивач-1 за первісним позовом), [PERSON] (далі - позивач-2 за первісним позовом) до [PERSON] (далі - відповідач за первісним позовом), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада (далі - третя особа за первісним позовом, ДМР), про усунення порушень права користування спільним майном, скасування державної реєстрації рішення, з урахуванням останньої зміненої редакції позовної заяви від 25.07.2023 року та ухвали суду від 28.07.2023 року про її прийняття до розгляду, позивачі за первісним позовом просять суд: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41797485 від 26.06.2018 року 08:48:34, та скасувати запис про право власності: 26798866 21.06.2018 року 15:50:51; - усунути перешкоди в праві [PERSON] та [PERSON] на користування майном, що знаходиться в спільній частковій власності, шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна: літ. М-2, житловий будинок (загальна площа 66,4 кв. м, житлова площа 26,0 кв. м) по [ADDRESS] ; - усунути перешкоди в праві [PERSON] та [PERSON] на користування майном, що знаходиться в спільній частковій власності, шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна: літ. Б-2 - житловий будинок (загальна площа 285,4 кв. м, житлова площа 86,6 кв. м) по [ADDRESS] . У зустрічній позовній заяві [PERSON] (далі - позивач за зустрічним позовом) до [PERSON] (далі - відповідач-1 за зустрічним позовом), [PERSON] (далі - відповідач-2 за зустрічним позовом), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України (далі - третя особа-1 за зустрічним позовом, ДІАМ), Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Дніпропетровській області (третя особа-2 за зустрічним позовом, УДІАМ в Дніпропетровській області), про усунення перешкод у праві користування спільним майном, скасування реєстрації декларації, з урахуванням останньої зміненої редакції зустрічної позовної заяви від 11.07.2023 року та ухвали суду від 28.07.2023 року про її прийняття до розгляду, позивач за зустрічним позовом просить суд: - усунути перешкоди в праві [PERSON] на користування спільним майном, що знаходиться в спільній частковій власності, шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна, частина індивідуального житлового будинку літ. А-1 (наразі згідно з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками від 22.04.2019 року за №ДП141191121587, - А-2) по [ADDRESS] , де раніше розміщувались квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , що належать [PERSON] та [PERSON] , відповідно; - скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками стосовно реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 22.04.2019 року за №ДП141191121587, замовники [PERSON] та [PERSON] . Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, у позовній заяві в редакції від 23.09.2020 року, позивачі за первісним позовом (представник позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом - адвокат Дрозд Р.Ю.) пояснили, що [PERSON] є власником 2/100 частин домоволодіння та [PERSON] є власником 7/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником цього домоволодіння є [PERSON] , у власності якої знаходяться 91/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Державний реєстратор 21.06.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41797485 від 26.06.2018 року о 08:48:34 здійснила запис про реєстрацію права власності за [PERSON] за №26798866 21.06.2018 року 15:50:51 на 91/100 часток об`єкта нерухомого майна, а саме на: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: А-1 - житловий будинок, загальна площа - 94,4 кв. м, житлова площа - 75,7 кв. м; Б-2 - житловий будинок, загальна площа - 285,4 кв. м, житлова площа - 86,6 кв. м, балкон, балкон, під Б-2 - підвал; М-2 - житловий будинок, загальна площа - 66,4 кв. м, житлова площа - 26,0 кв. м, В - сарай (тимчасовий), Л - вбиральня, К - вбиральня, Д - вбиральня, 3- гараж, №1-17, 1-111 - споруди. Підставою виникнення права власності державним реєстратором вказано: технічний паспорт, серія та номер: ДМР01019, виданий 29.05.2018 року, видавник: ФОП [PERSON] , свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , виданий 03.10.2003 року, видавник: Виконавчий комітет Кіровської районної ради м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 141181581409, виданий 07.06.2018 року, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Проте, як вказали позивачі, житловий будинок А-1 майже зруйновано, знаходиться в аварійному стані з обвалом стелі, похиленням стін, що встановлено і рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2004 року, справа №2-2931/04. Позивачі не надавали відповідачу дозвіл на реконструкцію або добудову щодо домоволодіння, яке належить позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності. Тому, за твердженнями сторони позивачів, реєстрація права власності за відповідачем на реконструйоване або добудоване майно є порушенням права власності позивачів. Позивачі стверджують, що вони не укладали жодних договорів про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна з відповідачем, як і не надавали жодних письмових заяв про свій дозвіл. Отже, державним реєстратором всупереч приписам ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127), було проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна у результаті реконструкції (фактично збудований новий будинок), житловий будинок А-1, номер запису про право власності - 26798866, за [PERSON] , а саме: без визначених законом документів: письмової заяви або договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт - частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Таке нерухоме майно у розумінні ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом та підлягає знесенню. При цьому у редакції позовної заяви від 16.03.2021 року представник позивачів вказав, що з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ДП141181581409 від 07.06.2018 року спірна будівля на сьогодні має інше літеральне зазначення, а саме: М-2 - житловий будинок, загальна площа - 66,4 кв. м, житлова площа - 26,0 кв. м. Також у останній редакції позовної заяви від 25.07.2023 року, сторона позивачів вказала, що відповідно до Зведеного оціночного акту по домоволодінню [ADDRESS] ) від 10.09.1940 року, житловий будинок Б-2 відсутній, а наявний лише житловий будинок А-1. Згідно з оціночними актами №1, №2, №3 БТІ, оцінка проводилась виключно житлового будинку А-1, та відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку БТІ, абрисом БТІ від 24.11.1998 року, визначення ідеальних часток чи відчужуваної частини будинку [ADDRESS] від 24.11.1998 року, житловий будинок Б-2 відсутній, а наявний лише житловий будинок А-1. Жодного житлового будинку Б-2, загальна площа - 285,4 кв. м, житлова площа - 86,6 кв. м, договір купівлі-продажу від 05.12.1998 року не передбачає. Отже, за твердженнями позивачів, з 1940 року щонайменше по 18.03.2003 року житловий будинок Б-2 не існував, а наявний лише житловий будинок А-1. Відповідач не набувала за договором купівлі-продажу від 05.12.1998 року право власності на житловий будинок Б-2, та їй не надавався дозвіл на будівництво по [ADDRESS] , а надавався дозвіл по [ADDRESS] , відсутнє рішення Кіровського РІК на проектування та будівництво індивідуального житлового будинку, що є передумовою дійсності дозволу на виконання будівельних робіт №296/99 від 30.08.1999 року. БТІ за результатами обстеження встановлено, що відповідачем самовільно побудовано житловий будинок літ. Б-2 по [ADDRESS] . Водночас через самовільне будівництво відповідачкою житлового будинку літ. Б-2 по [ADDRESS] , без дозвільних документів порушується право спільної власності позивачів. Отже, за твердженнями сторони позивачів, самочинно побудований відповідачем житловий будинок Б-2 підлягає знесенню. Відповідач за первісним позовом (представник відповідача - адвокат Черкавський Ю.С.) подала відзив на первісну позовну заяву від 29.12.2020 року, заперечуючи проти позовних вимог, та з урахуванням її змінених редакцій, пояснила, що станом на дату подання позовної заяви житлового будинку А-1 фактично та фізично не існує. Так, після самовільної неузгодженої руйнації позивачами своєї частки в спільній власності (квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] в домоволодінні літ. А-1) частина спірного домоволодіння (квартира [ADDRESS] [PERSON] ) не може трактуватися як спільна власність, на реконструкцію якої потрібні би були узгодження з позивачами. Реконструкція своєї частини домоволодіння літ. А-1 відповідачем здійснювалась відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки нею було надано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке було узгоджене та затверджене, оформлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, згідно з яким, реконструйованій будівлі було присвоєно літ. М-2. Реконструйована будівля М-2 відповідає габаритним розмірам реконструйованої частини будівлі літ. А-1. У подальшому у встановленому законом порядку відповідачу була затверджена та зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 07.06.2018 року №ДП141181581409, та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію права власності на цю реконструйовану будівлю від 21.06.2018 року в 15:50:51 за №26798866. Тобто реконструкція, документальне оформлення дозвільних документів на реконструкцію, прийняття реконструйованого об`єкту в експлуатацію та реєстрація на нього права власності відповідачем здійснені без будь-яких порушень та цими діями жодним чином не порушені права позивачів на користування спільним майном. Водночас позивачі не вирішили питання з державної реєстрації збудованої ними будівлі, яка розташована на спільній з відповідачем земельній ділянці, що не дає можливості відповідачу оформити на земельну ділянку передбачений чинним законодавством земельний кадастр та у повному обсязі використовувати свої права власності на нерухоме майно. З огляду на викладене, відповідач за первісним позовом вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив від 29.01.2021 року позивачі додатково пояснили, що вони у передбачений законом спосіб погодили та зареєстрували реконструкцію квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . Доводи відповідача не підтверджуються достовірними доказами, а є лише спробою ввести суд в оману щодо реальних обставин справи. За твердженнями позивачів, відбулось позбавлення позивачів права власності через протиправні дії відповідача. В уточненому відзиві на первісний позов від 04.02.2021 року представник відповідача звернув увагу на те, що станом на час винесення рішення державним реєстратором Порядок №1127 не містив п. 43 в редакції, що вказана у позовній заяві, а тому такий пункт не може бути застосований до спірних правовідносин. Оскільки вказана редакція Порядку №1127 була запроваджена лише 29.05.2020 року, тобто майже через 2 роки після прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем. При цьому представник відповідача вказав, що фактично позовні вимоги позивачів ґрунтуються на тому, що, якщо скасувати рішення державного реєстратора, то відповідно, нерухоме майно буде самочинним будівництвом. Тому позовні вимоги, на думку відповідача, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, саме у позивачів наявне самочинне будівництво (двоповерховий будинок), що виникло на місці квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] без жодних дозвільних та проектних документів. Оскільки саме позивачі знесли частину будинку А-1 без дозволу та відповідної технічної документації. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві на змінену редакцію позовної заяви від 14.08.2023 року представник відповідача за первісним позовом пояснив, що є рішення судів, в яких вказано, що будинок Б-2 був побудований згідно з дозволами та не є самочинним будівництвом, а ось будинок позивачів у справі є самочинним будівництвом, побудований без відповідних дозволів. Тому представник відповідача за первісним позовом просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив на змінену редакцію позовної заяви від 14.08.2023 року представник позивачів вказав, що відповідачем здійснено будівництво без додержання будівельних норм, будівництво одного будинку було здійснене на двох земельних ділянках з порушенням будівельних норм, що є окремою правовою підставою для віднесення такого будинку до самочинного. Відповідач здійснила реконструкцію (фактично збудувала новий будинок) житлового будинку - А-1 за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у спільній частковій власності, без згоди позивачів. Тому представник позивачів за первісним позовом просив суд задовольнити змінені позовні вимоги у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив від 12.10.2023 року на змінену редакцію позовної заяви від 14.08.2023 року представник відповідача за первісним позовом пояснив, що вже наявні всі рішення судів, в яких вказано, що будинок Б-2 був побудований згідно з дозволами та не є самочинним будівництвом, а ось будинок позивачів у справі є самочинним будівництвом та побудований без відповідних дозволів. Тому представник відповідача за первісним позовом просив суд відмовити у задоволенні первісного позову. Також представники сторін за первісним позовом подали до суду додаткові пояснення та відзив на додаткові пояснення, відповідно, в яких додатково відобразили позиції сторін по суті спору, що відповідають викладеному вище. 19.11.2020 року третя особа за первісним позовом подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що позовні заява не містить доказів того, що права позивачів за первісним позовом порушені ДМР. Тому третя особа просила суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. 05.02.2021 року представник відповідача подав до суду зустрічний позов, в якому пояснив, що відповідачами було здійснене будівництво нового будинку замість частини житлового будинку, що належав позивачу, без жодного узгодження з позивачем про користування спільним майном та без отримання дозвільних документів на будівництво. Такими діями відповідачів були порушені права позивача як співвласника майна. Тому, на думку позивача за зустрічним позовом, є підстави для усунення перешкод позивачу за зустрічним позовом у користуванні спільним майном шляхом знесення самочинно збудованої будівлі, а саме: частини житлового будинку літ. А-1 по [ADDRESS] , де раніше розміщувались квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , що належать [PERSON] та [PERSON] , відповідно. У відзиві на зустрічну позовну заяву від 16.03.2021 року представник відповідачів за зустрічним позовом пояснив, що добудова була здійснена позивачами за наявності відповідних документів, які б давали право на таку добудову, у результаті добудови були прийняті в експлуатацію, відповідно до вимог чинного законодавства. Проте жодних прав або законних інтересів відповідача за первісним позовом не було порушено, що має наслідком відмову позивачу за зустрічним позовом у задоволенні його зустрічних позовних вимог. 11.07.2023 року представник позивача за зустрічним позовом подав до суду змінену редакцію зустрічної позовної заяви, в якій вказав, що у період часу з 2012 року на місці квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] збудовано двоповерховий будинок без відповідних дозвільних документів, наявні об`єкти самочинного будівництва, право власності на які у передбаченому законом порядку не зареєстровано, ідеальні частки співвласників не встановлені. Але раптово 22.04.2019 року за №ДП141191121587 [PERSON] та [PERSON] видається декларація про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками стосовно реконструкції житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді від 18.04.2023 року, ДП №06212159931, наявна інформація щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт поданого замовником - [PERSON] ( [ADDRESS] ), та яке зареєстроване Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області стосовно об`єкта будівництва: «Реконструкція житлового будинку». Тому стороні позивача за зустрічним позовом не зрозуміло, яким чином було видано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками стосовно реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) та [PERSON] (квартира 1). Проте представник позивача за зустрічним позовом звернув увагу на те, що квартира [ADDRESS] [PERSON] не фігурує в жодних дозвільних документах, а тому реконструкцію її майна проведено без відповідних дозвільних документів, що дають право на виконання робіт. Крім того, сторона позивача за зустрічним позовом вказала, що у [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) не має та не було дозвільних документів на проведення будівельних робіт, що встановлено рішеннями судів та численними перевірками. Отже, є всі підстави для скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, стосовно реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 22.04.2019 року за №ДП141191121587, замовники [PERSON] , та [PERSON] , оскільки будівництво здійснювалось за відсутності документа, який дає право виконувати будівельні роботи. У відзиві на змінену редакцію зустрічної позовної заяви від 15.08.2023 року представник відповідачів за зустрічним позовом вказав, що позивач не довела порушення її прав. Натомість виключною підставою для скасування декларації є встановлений факт здійснення самочинного будівництва: 1) будівництво здійснюється на земельній ділянці, що невідведена для цієї мети; 2) будівництво здійснюється за відсутності документа, який дає право виконувати будівельні роботи; 3) будівництво здійснюється за відсутності затвердженого проекту або будівельного паспорту; 4) скасовано містобудівні умови та обмеження. Виявлені недостовірні дані, зазначені у деклараціях про початок виконання будівельних робіт або про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, повинні відповідати одній із зазначених умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом. Проте позивач не довела, що якась із цих підстав настала, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог. Отже, добудова здійснена відповідачами за зустрічним позовом за наявності відповідних документів, які надавали право на таку добудову, результат добудови було прийнято в експлуатацію у відповідності до діючого законодавства, жодних прав або законних інтересів позивача за зустрічним позовом порушено не було. За відсутності порушення прав позивачки за зустрічним позовом, право на звернення до суду має лише особа чиї права було порушено реєстрацією управлінням ДАБІ декларації про готовність об`єкта до експлуатації, відсутні факти здійснення позивачами саме самочинного будівництва, відсутні правові підстави для скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстровану Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 22 квітня 2019 року за №ДП141191121587, замовники [PERSON] та [PERSON] . Тому представник відповідачів за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. 18.03.2024 року третя особа-1 за зустрічним позовом подала до суду свої письмові пояснення по суті спору, в яких вказала, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють. Шляхом перевірки відомостей, які містяться в архівній складовій Реєстру будівельної діяльності, за параметром пошуку «найменування об`єкта - Реконструкція індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] », наявна інформація щодо зареєстрованої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 07.06.2018 за реєстраційним номером ДП141181581409 щодо об`єкта будівництва «Реконструкція індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] », замовник - [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ). При цьому Закон №3038-VI та Порядок №461 визначають, що суб`єктом звернення до суду із позовом про скасування реєстрації декларації є органи державного архітектурно-будівельного контролю. Крім того, дані нормативно-правові акти дають вичерпний перелік підстави такого звернення, серед яких: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта; набрало законної сили судове рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень. У пункті 42 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року по справі №640/11869/20 зазначено, що наявність даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації, однак може бути підставою для притягнення винних осіб до відповідальності іншого характеру. Отже, Законом №3038-VI та Порядком №461 передбачене виключне право органів державного архітектурно-будівельного контролю звертатися до суду із позовом про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 12.06.2019 по справі №916/1986/18 зазначив, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, і як наслідок, вимоги в частині скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації задоволенню не підлягають. Тому третя особа-1 за зустрічним позовом просила суд розглянути справу з урахуванням її пояснень по суті спору. Інших заяв по суті спору на адресу суду не надходило. У судових засіданнях під час розгляду справи по суті спору представник позивачів та позивачі за первісним позовом та представник відповідачів та відповідачі за зустрічним позовом підтримали первісні позовні вимоги у їх останній зміненій редакції та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснили суду таким чином, як про це вказано вище, та заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог, просили суд відмовити у їх задоволенні. Також представник позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом пояснив, що декларація не може бути предметом спору у цивільній справі, бо це є публічно-правовий спір, та [PERSON] може звернутися до органу, який видав декларацію, або до адміністративного суду з позовом. Крім того, після ухвалення судових рішень в інших справах за участі сторін щодо спірних правовідносин, позивачі за первісним позовом так і не зареєстрували право власності на побудоване ними домоволодіння. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом заперечував проти задоволення первісних позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, підтримав зустрічні позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, підстави своїх заперечень та підстави звернення до суду із зустрічним позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.10.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.02.2021 року було поновлено представнику відповідача строк на подання зустрічної позовної заяви та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у праві користування спільним майном; об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпровська міська рада про усунення порушень права користування спільним майном. Ухвалою суду від 22.04.2021 року було задоволено заяву представника позивачів за первісним позовом - адвоката Дрозда Романа Юрійовича про витребування доказів в цивільній справі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпровська міська рада про усунення порушень права користування спільним майном та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у праві користування спільним майном, та витребувано у Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75; код ЄДРПОУ 26510514) належним чином завірені копії рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, що приймалися щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та копії документів, на підставі яких такі рішення були прийняті; витребувано у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 9; код ЄДРПОУ 03341776) належним чином завірену копію інвентаризаційної справи, що сформована Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради щодо об`єкта, який підлягає інвентаризації: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.11.2021 року було задоволено заяву представника позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом адвоката Дрозда Романа Юрійовича про витребування доказів в цивільній справі та витребувано у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 9; код ЄДРПОУ 03341776): належним чином засвідчені копії окремих аркушів інвентаризаційної справи, що сформована Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради за об`єктом, що підлягає технічній інвентаризації: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: Том 1, аркуші: 8, 200-216, 218-229, 235, 248-259, 266-298, 303-309, 317, 321-326; Том 2, аркуші: 328-331, 333-335, 340, 352-354, 357-362, 369-382, 390, 434-435, 445, 454-555, 462-466, 468-472, 473-475; задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про витребування доказів в цивільній справі та витребувано з архіву Кіровського районного суду м. Дніпропетровська судову справу № 0418/4257/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою в домоволодінні шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками, для огляду в судовому засіданні; витребувано у [PERSON] та [PERSON] належним чином засвідчену копію повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року, реєстраційний № ДП 06212159930, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 31.01.2022 року було частково задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про витребування доказів в цивільній справі та витребувано у Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29) повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року, реєстраційний номер № ДП 06212159931, виданого Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області; повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року, реєстраційний номер № ДП 006212159931, виданого Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області; витребувано в Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29-А) декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), що зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за № ДП 141191121587 від 22.04.2019 року та всі документи, що подавались для реєстрації вказаної декларації; витребувано з архіву Кіровського районного суду м. Дніпропетровська судову справу № 2-37/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] та за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання житлового будинку самочинним будівництвом, зобов`язання знести самочинно збудований будинок, для огляду в судовому засіданні; у задоволенні іншої частини вимог клопотання, а саме: в частині вимог про витребування у Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року, реєстраційний номер № ДП 06212159930, виданого Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області - відмовлено. Ухвалою суду від 23.08.2022 року було задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про застосування заходів процесуального примусу шляхом тимчасового вилучення доказів для дослідження судом в цивільній справі та застосовано до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради захід процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом, тимчасово вилучено в Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, Шевченківський район, вул. Січеславська Набережна, 29-А; код ЄДРПОУ 40498190; електронна адреса: udabkdmr@gmail.com; телефон: (056)745-07-15) для дослідження судом: декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), що зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за № ДП 141191121587 від 22.04.2019 року та всі документи, що подавались для реєстрації вказаної декларації; виконання ухвали суду доручено державному виконавцю Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 13.02.2023 року було задоволено повністю клопотання представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про доручення належному органу державної виконавчої служби примусове виконання судового рішення та повторне направлення ухвали суду від 23.08.2022 року на примусове виконання в цивільній справі №203/3374/20, та доручено виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року, постановленої в цивільній справі №203/3374/20, державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49000; електронна адреса: info_prim@dp.dvs.gov.ua), направлено ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року, справа №203/3374/20, до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49000; електронна адреса: info_prim@dp.dvs.gov.ua) для примусового виконання, задоволено повністю клопотання представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про витребування доказів в цивільній справі №203/3374/20, та витребувано у Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року, реєстраційний номер №ДП06212159931, виданого Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 28.07.2023 року було прийнято до розгляду змінену редакцію позовної заяви та зустрічної позовної заяви, якими збільшений розмір позовних вимог від 11.07.2023 року від 25.07.2023 року, відповідно, в цивільній справі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада про усунення порушень права користування спільним майном, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у праві користування спільним майном. Ухвалою суду від 04.10.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про повернення заяви про збільшення розміру позовних вимог та про закриття провадження в частині позовних вимог в цивільній справі. Ухвалою суду від 19.12.2023 року було задоволено повністю клопотання представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Черкавського Юрія Сергійовича про витребування доказів в цивільній справі, та витребувано у позивачів за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] належним чином засвідчену копію повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року, реєстраційний номер № ДП 06212159931, виданого Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області, для долучення до матеріалів справи, та його оригінал для огляду у судовому засіданні, витребувано у позивача за первісним позовом [PERSON] належним чином засвідчену копію технічного паспорта на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та його оригінал для огляду у судовому засіданні. Ухвалою суду від 19.12.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справ до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 12.12.2024 року з`явились позивачі за первісним позовом (відповідачі за зустрічним позовом) та їх представник, представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та представник третьої особи за первісним позовом. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином булли повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання. Представник ДІАМ разом з письмовими поясненнями подав до суду письмове клопотання, в якому просив суд розглядати справу за його відсутності. Представник УДІАМ в Дніпропетровській області не пояснив суду поважність причин неприбуття у судове засідання, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судових засіданнях на адресу суду не надсилав. Суд, заслухавши думки учасників справи, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності інших учасників справи. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, дослідив письмові докази, наявні в матеріалах справи, в тому числі інвентаризаційну справу, та за клопотанням представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Черкавського Юрія Сергійовича оглянув матеріали цивільної справи №0418/4257/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою в домоволодінні шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками, заслухав заключні слова учасників справи у ході судових дебатів, та 12.12.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та на праві спільної часткової власності: [PERSON] є власником 2/100 частки домоволодіння, [PERSON] є власником 7/100 часток домоволодіння, а [PERSON] є власником 91/100 часток домоволодіння. За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21.06.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41797485 від 26.06.2018 року о 08:48:34, державним реєстратором було здійснено запис про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за [PERSON] за №26798866 21.06.2018 року 15:50:51 на 91/100 часток об`єкта нерухомого майна, а саме на: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості: так, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; опис об`єкта: А-1 - житловий будинок, загальна площа - 94,4 кв. м, житлова площа - 75,7 кв. м; Б-2 - житловий будинок, загальна площа - 285,4 кв. м, житлова площа - 86,6 кв. м, балкон; балкон, під Б-2 - підвал; М-2 - житловий будинок, загальна площа - 66,4 кв. м, житлова площа - 26,0 кв. м, В - сарай (тимчасовий), Л - вбиральня, К - вбиральня, Д - вбиральня, 3- гараж, №1-17, 1-111 - споруди. Підставою виникнення права власності державним реєстратором вказано: технічний паспорт, серія та номер: ДМР01019, виданий 29.05.2018 року, видавник: ФОП [PERSON] , свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , виданий 03.10.2003 року, видавник: Виконавчий комітет Кіровської районної ради м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: №ДП141181581409, виданий 07.06.2018 року, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Також у розділі відомості про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 341563: домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 649,0 кв. м по фактичному користуванню, крім того, самовільно зайнято землі, площею 307 кв. м, крім того, самовільна переуступка 61,0 кв. м, узаконена площа по А-1: загальна - 94,4 кв. м, житлова - 75,7 кв. м, узаконена площа по літ. Б-2: загальна - 287,0 кв. м, житлова - 86,6 кв. м. За [PERSON] 09.10.2003 року було зареєстроване приватне право власності на 91/100 часток вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.10.2003 року, видане виконавчим комітетом Кіровської районної ради; за [PERSON] - на 2/100 часток вказаного домоволодіння на підставі договору дарування ВМО №063736 від 27.08.2009 року, та 7/100 часток - за [PERSON] . Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2018 року, справа №0418/4257/2012, яке набрало законної сили, судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/100 частин домоволодіння, які йому подарувала його дружина [PERSON] із загальних 39/100 частин домоволодіння, які належали останній та виходячи із яких та частки відповідачки [PERSON] в розмірі 61/100, в рішенні суду від 17.01.2011 року визначалась розміри земельних ділянок, що виділялись останнім в користування. Придбавши у своєї дружини [PERSON] частку в домоволодінні в розмірі 2/100 частин із загальних 39/100 частин, що належали останній, позивач у відповідності до положень ст. 120 Земельного кодексу України, набув право на виділ йому пропорційного до його частки у домоволодінні в землекористування частини земельної ділянки, виділеної в користування саме [PERSON] . З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 30.12.2016 року, наданого самим позивачем технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] , виготовленого станом на 10.05.2017 року, вбачається, що реконструкція квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] була проведена без відповідних дозвільних документів, реконструйоване домоволодіння в експлуатацію не введено та є самочинним будівництвом. Право власності на нього після реконструкції у передбаченому законом порядку не зареєстровано. Таким чином, квартира [ADDRESS] у вказаному домоволодінні, про усунення перешкод в користуванні якої позивачем було пред`явлено позов, на теперішній час взагалі не існує як об`єкт нерухомого майна. Крім того, з плану земельної ділянки до зазначеного вище технічного паспорту вбачається, що під самочинно збудованим домоволодінням [ADDRESS] має місце самовільний захват земельної ділянки, площею 307 кв. м, самовільна переуступка земельної ділянки площею 61 кв. м. Крім того, у постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року, справа 0418/4257/12, судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2010 року у справі справа №2-37/2010 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково, виділено [PERSON] , як користувачу 61\\100 частин домоволодіння [ADDRESS] , у користування земельну ділянку загальною площею 451,072 кв. м, яка складається з фігури «ХХХХУ111» додатку 8 до висновку експерта; виділено [PERSON] , як користувачу 39\\100 частин домоволодіння [ADDRESS] , у користування земельну ділянку загальною площею 288,418 кв.м, яка складається з фігур «ХХХХ»-«ХХХХУ11» додатку 8 до висновку експерта; в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну ідеальних часток у домоволодінні, приватизацію земельної ділянки, скасування рішення виконкому, визнання житлового будинку самочинним будівництвом, зобов`язання знести самочинно збудований житловий будинок відмовлено у повному обсязі, стягнуто із [PERSON] на користь держави 08,50 грн судового збору за подачу позову до суду, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 08,50 грн та вартість проведення експертизи у розмірі 7211,52 грн., а всього - 7220,02 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2010 року змінено, виділено [PERSON] , як користувачу 61/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , у користування земельну ділянку загальною площею 399,55 кв. м., яка складається з фігури XXIX додатку 5 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1466-08 від 18 грудня 2008 року та окрашена у зелений колір; виділено [PERSON] , як користувачу 39/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , у користування земельну ділянку загальною площею 255,45 кв.м., яка складається з фігур XXV, XXVI, XXVII, XXVIII додатку 5 до вказаного висновку експертизи та окрашена у синій колір, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Вказане рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року набрало законної сили. Згідно з листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 30.12.2016 року №9/2-51, з метою реконструкції квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , які належать [PERSON] та [PERSON] , 18.05.2005 року від ГоловАПУ було отримане погодження на проектування і будівництво на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] при умові узгодження із співвласниками, чого не було зроблено замовниками будівництва. ВАТ «Інститут проектування і експертизи будівництва», 01.08.2012 року розробив Проект реконструкції садибного житлового будинку за даною адресою. 07.09.2012 року Інспекція ДРБК у Дніпропетровській області зареєструвала Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, реєстраційний №ДП06212159930. 10.09.2012 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за проведення реконструкції без відповідного дозвільного документа - постанови Інспекції ДАБК в Дніпропетровській області №1100 від 10.09.2012 року, штраф був сплачений в повному обсязі. В ході позапланової перевірки з`ясовано, що під час проведення будівельних робіт на місці квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , згідно з проектом, збудований двоповерховий будинок, забудовником якого є [PERSON] ; нова будівля відокремлена технологічним розривом; будівельні роботи проводяться без отримання відповідних документів, що дають право на виконання вищезазначених робіт. У період часу з 2012 року на місці квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] збудований двоповерховий будинок без відповідних дозвільних документів, наявні об`єкти самочинного будівництва, право власності на які у передбаченому законом порядку не зареєстровано, ідеальні частки співвласників не встановлені. Викладене також підтверджується даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , що був виданий [PERSON] 10.05.2017 року. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що заявлений позов є передчасним, оскільки на цей час не вирішені питання щодо введення в експлуатацію збудованого на місці квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] двоповерхового будинку, а також не вирішено питання визначення ідеальних часток у праві власності на вказане вище домоволодіння. Водночас за усними поясненнями представника позивачів за первісним позовом, позивачі так і не зареєстрували право власності на новозбудоване домоволодіння. При цьому рішенням від 26.06.2018 року №41797485 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор вирішив провести державну реєстрацію приватного права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] . У ході судового розгляду справи учасники сторони не заперечували того, що спору щодо користування земельною ділянкою між ними немає. Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), що зареєстровано Управлянням ДАБК ДМР від 22.04.2019 року №ДП141191121587 підтверджено те, що [PERSON] та [PERSON] проводили реконструкцію житлового будинку по [ADDRESS] , та у ній міститься посилання на повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 07.09.2012 року ДП №06212159931. Відповідно до відповіді від 18.04.2023 року ДІАМ, в Реєстрі будівельної діяльності за ДП №06212159931 наявна інформація щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт, поданого замовником - [PERSON] : «Реконструкція житлового будинку» по [ADDRESS] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу усунення порушень права користування спільним майном, скасування державної реєстрації рішення про державну реєстрацію права власності та запису про державну реєстрацію права власності, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього кодексу. За загальним правилом у цивільних справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника частини житлового будинку, власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Відповідні правові висновки узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 7 грудня 2022 року у справі №367/2004/17, від 1 лютого 2023 року, справа № 727/718/19, від 19 травня 2021 року, справа №623/3999/18, від 16 травня 2018 року, справа №918/633/16. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (в чинній редакції), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «»" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Частиною 4 ст. 376 ЦК України визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду ці особи мають за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України). Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 7 грудня 2022 року у справі № 367/2004/17 (провадження № 61-6089св22). Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29 серпня 2023 року у справі №910/5958/20, від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, від 22 березня 2023 року у справі №509/5080/18, а також Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18, взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1 та 2 ст. 5 ЦПК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Положеннями статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. При цьому відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт, реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка і є підставою для оформлення права власності на об`єкт будівництва. Виходячи із аналізу наведених вище норм, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що сторони не довели суду того факту, що їх права на користування належними їм об`єктами нерухомості будь-яким чином порушені один одним. Так, відповідач за первісним позовом є зареєстрованим власником нерухомого майна - домоволодіння у 91/100 часток: літ. М-2, житловий будинок (загальна площа 66,4 кв. м, житлова площа 26,0 кв. м), літ. Б-2 - житловий будинок (загальна площа 285,4 кв. м, житлова площа 86,6 кв. м) по [ADDRESS] , державна реєстрація якого була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41797485 від 26.06.2018 року 08:48:34, запис про право власності: 26798866 21.06.2018 року 15:50:51. Право власності є непорушним. Натомість позивачі за первісним позовом не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірні об`єкти нерухомого майна, власником яких є [PERSON] , на момент судового розгляду справи є самочинно збудованими. Оскільки судом було оглянуто інвентаризаційну справу та встановлено, що відповідач за первісним позовом дотрималась встановленого законом порядку щодо узаконення самочинного будівництва та у належний спосіб зареєструвала право власності на домоволодіння, що встановлено і рішеннями інших судів. Крім того, позивачі за первісним позовом не надали суду доказів того, що хоча б одна з підстав виникнення права власності у [PERSON] була визнана недійсною або скасована, не довели існування хоча б однієї з підстав, визначених ст. 376 ЦК України, для визнання майна самочинним будівництвом, а саме те, що: 1) спірний об`єкт нерухомого майна збудований на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тому суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , відсутність порушення їх прав та мирне володіння, користування та розпорядження своїм майном: частиною індивідуального житлового будинку літ. А-1, що згідно з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками від 22.04.2019 року за №ДП141191121587, - значиться як А-2, по [ADDRESS] , де раніше розміщувались квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому позивачі за первісним позовом не довели суду і неможливість реєстрації ними права власності на новозбудоване домоволодіння, що є наслідком будь-яких дій з боку відповідача за первісним позовом - [PERSON] . Так само і за зустрічним позовом, позивач не довела суду будь-яких підстав вважати, що відповідачі за зустрічним позовом своїми діями щодо реконструкції домоволодіння або реєстрації спірної декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками стосовно реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 22.04.2019 року за №ДП141191121587, замовники [PERSON] та [PERSON] , порушили її права власності на належні їй об`єкти нерухомого майна. Тим більше, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання (постанова ВС КГС від 12.06.2019 року у справі №916/1986/18). Натомість відповідачі за зустрічним позовом ще не зареєстрували своє право власності на новозбудоване майно та факт реєстрації такої декларації жодним чином не порушує права [PERSON] на належні їй об`єкти нерухомого майна. Суд враховує і те, що, як пояснили учасники справи, спір між сторонами з приводу користування спільним майном триває вже довгий час, всі факти щодо володіння, користування, розпорядження спільним майном вже встановлені численними рішеннями судів. Проте наразі спір між сторонами фактично вже вичерпав себе, а непорозуміння щодо користування спільним майном є наслідком неприязних відносин між сторонами. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні як первісних позовних вимог, так і зустрічних позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, у задоволенні первісного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, про усунення порушень права користування спільним майном, скасування державної реєстрації рішення, та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у праві користування спільним майном, скасування реєстрації декларації, - слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивачів за первісним позовом та на позивача за зустрічним позовом та їм не відшкодовуються.

Outcome: dismissed