Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

15 жовтня 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача Сікорської І.С., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла вищезазначена позовна заява (а. с. 2-4), з проханням: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича № 5770 від 27 січня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 42735 гривень 80 копійок. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 5770 від 27.01.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за період з 08 лютого 2018 року по 24 січня 2020 року в розмірі 42735 гривень 80 копійок. 25 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Оніщенко Д.С., на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження № 63734745. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день чинна редакція Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами країни передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Також зазначено що безспірність заборгованості має бути документально підтверджена. Цих вимог нотаріусом дотримано не було. Ухвалою від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження ( а. с. 18-19). У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача Сікорська І.С. просила розгляд справи проводити без участі сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечувала ( п. 5 позовних вимог). 29 листопада 2024 року до суду надійшла заява від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Ю.М. Кожем`яченко про визнання позовних вимог ( а. с. 22). Дослідивши подану заяву відповідача про визнання позовних вимог, матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5770, про стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», який є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (договір відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року), якому в свою чергу ПАТ «Дельта банк» (договір відступлення прав вимоги № 195-К від 09 лютого 2018 року) відступлено право вимоги за кредитним договором № 001-29090-040214 від 04 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , за період з 08 лютого 2018 року по 24 січня 2020 включно, на загальну суму 42735 гривень 80 копійок ( а. с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенком Д.С. від 25 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження № 63734745 за виконавчим написом № 5770 виданий 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в розмірі 42735 гривень 80 копійок ( а. с. 11). 21 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. прийнято вище зазначене виконавче провадження до свого провадження ( а.с. 12). За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняється нотаріусами. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, що визначено ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат». Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за\~\~вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Отже, чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не містить окремого розділу щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а виключно за нотаріально посвідченими договорами. Так, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що виконавчий напис було вчинено на підставі нотаріально посвідченого договору, суду надано не було. Як і не надано доказів того, що право вимоги за вищевказаним кредитним договором №001-29090-040214 від 04 лютого 2014 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія з управління активами», а також доказів укладенні кредитного договору. Також не надано доказів направлення стягувачем (ТОВ «Фінансова компанія з управління активами») повідомлення боржнику [PERSON] про необхідність погашення заборгованості. Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів того, що приватному нотаріусу, були подані відомості про безспірність зазначеної у виконавчому написі суми заборгованості та що строк звернення із заявою про видачу виконавчого напису заявником не пропущений, суду не надано. Наприклад, виписки по рахунку, з якого здійснювалося зняття кредитних коштів та зарахування здійснених в рахунок погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів кошти. У виконавчому написі про це не зазначено. Водночас, ця обставина мала бути перевірена приватним нотаріусом перед вчиненням виконавчого напису в силу вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у Постанові від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, зі змісту виконавчого напису, не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості за кредитним договором зазначений у написі є безспірним. Доказів, які б доводили протилежне, суду надано не було. Відповідач позов визнає. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved