Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Ю.Кузнецов, діючи в інтересах ФОП [PERSON] , звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 9991,00 гривень матеріальної шкоди, витрати зі сплати судового збору та кошти на правову допомогу. Рух справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.02.2024 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання з викликом її учасників (а.с. 76) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.09.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, вирішено клопотання учасників та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.137). Відповідач С.Красовська в підготовче судове засідання та судові засідання по розгляду справи по суті жодного разу не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, в зв`язку з чим, за клопотанням представника позивача Ю.Кузнецова ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.12.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позиції сторін. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є фізичною особою-підприємцем, та здійснює свою підприємницьку діяльність на території міста Харкова та Харківської області, зокрема у [ADDRESS] , 1 поверх, він орендує приміщення магазину « [INFO] », що підтверджується відповідним Договором оренди. 10 липня 2023 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] , [INFO] , трудовий договір № 12, відповідно до якого остання була прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів вище вказаного магазину. При прийнятті відповідача на роботу було дотримано вимоги діючого законодавства в сфері праці, видано Наказ про прийняття працівника на роботу, з яким її ознайомлено під підпис, а також укладено Договір про повну матеріальну відповідальність робітника. Згідно пункту 1 цього Договору, відповідачеві за Актом інвентаризації від 10.07.2023 року були передані товари на загальну суму 715681,00 гривень, отримано розписку про прийняття товарно-матеріальних цінностей та проведено ознайомлення з правилами роботи та подання звітності. Однак, 06.08.2023 року, позивачем в ході фактичного перерахунку грошових коштів в касі магазину та звірки зі звітом ПРРО було виявлено нестачу на суму 2000,00 гривень, після чого в ході проведеної інвентаризації від 06.08.2023 року було виявлено нестачу товарів на суму 7991,00 гривень згідно наведеного переліку, а отже відповідач здійснила розтрату та розкрадання ввірених їй товарно-матеріальних цінностей та грошей на загальну суму 9991,00 гривень. В зв`язку з нестачею відповідача [PERSON] було звільнено на підставі п.2 ч.1 статті 41 КЗпП в зв`язку з втратою довіри до працівника, а заробітну плату депоновано. Однак відповідач від підписання документів відмовилася, факт наявності нестачі не визнала. 22.08.2023 року позивач направив до відділу поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом розтрати та розкрадання відповідачем товарно-матеріальних цінностей, однак отримав відповідь про відмову у внесенні вказаних відомостей до ЄРДР, наявність цивільно-правових відносин між сторонами, в зв`язку з чим позивачеві було рекомендовано звернутися до суду Крім того, в період з 17.10.2023 по 30.11.2023 року, за заявою відповідача [PERSON] , співробітниками Держпраці Північно-східного управління державної служби з питань праці, було проведено перевірку діяльності ФОП [PERSON] , за результатами якої було видано припис про виплату відповідачці раніше депонованої заробітної плати за час її роботи. 22 грудня 2023 року з [PERSON] був проведений повний розрахунок з боку позивача. Одночасно, вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору про відшкодування шкоди, спричиненої нестачею. Однак добровільно погасити недоїмку відповідач не погоджується, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав і інтересів, та просить стягнути на свою користь грошові кошти в сумі 9991,00 гривень матеріальної шкоди, витрати зі сплати судового збору та кошти на правову допомогу. (а.с.1-5) Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позов не скористалася, в зв`язку з чим, на підставі ч.2 статті 191, ч.4 статті 223 ЦПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи на підставі наявних у ній доказів. В судовому\~засіданні представник позивача\~адвокат Ю.Кузнецов підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. Одночасно заявив клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований фізичною особою підприємцем 02.12.2019 року Головним Управлінням ДПС у Миколаївській області, вид економічної діяльності: 47.19 «інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9 ) Наказом ФОП [PERSON] (розпорядження) № 09 від 08.07.2023 року (типова форма №П-1 наказу Держкомстату України № 489 від 05.12.2008) [PERSON] була прийнята на роботу з 10 липня 2023 року продавцем непродовольчих товарів за основним місцем роботи з окладом 6700,00 гривень (а.с.13) Згідно Трудового договору № 12 від 10.07.2023 року між працівником і фізичною особою-підприємцем, що використовує найману працю, позивач і відповідач домовилися, що цей договір є безстроковим (ст.1); працівник бере на себе зобов`язання з продажу непродовольчих товарів (професія 5220) у торгівельній точці/торгівельній мережі Роботодавця (адреса місця\~виконання трудових\~обов`язків не\~зазначена) (ст.2) Статтею 2 Трудового договору також встановлено перелік вмінь і навичок, якими має володіти відповідач під час виконання трудових обов`язків, зобов`язання дотримуватися трудової дисципліни та нерозголошення комерційної таємниці роботодавця. Статтями 3-12 Трудового договору містять зобов`язання роботодавця виплачувати заробітну плату не нижче законодавчо встановленого мінімального розміру, час виконання робіт, вихідні, відпустка згідно Графіку та за домовленістю Сторін, а також інші умови, в тому числі й судовий порядок вирішення спорів. Згідно пункту\~16\~Трудового договору\~сторони розірвали\~його дію\~06.08.2023\~року згідно\~пп.2.1\~пункту 2\~статті 41\~КЗпП України\~,\~«втрата довір`я\~до працівника\~у зв`язку\~з його\~винними діями».\~Договір підписаний\~особисто позивачем\~та відповідачем (а.с.14-15) Крім того, 10 липня 2023 року між Сторонами був підписаний Договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого працівник (відповідач [PERSON] ) приймає на себе повну матеріальну відповідальність за всі\~в установленому\~порядку передані йому Роботодавцем товарно-матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційним Актом, що додається до цього Договору, а також за ті товарно- матеріальні цінності й кошти, що будуть надходити йому під звіт протягом терміну дії цього Договору. Акт складається безпосередньо в день, коли Працівник заступає на роботу та підписується комісією у складі Роботодавця та повноважних осіб, має юридичну силу та не потребує жодного додаткового узгодження (ст.1 Договору про повну матеріальну відповідальність). Згідно ст.3 ст.4 цього ж Договору, у випадку виявлення недостачі переданих Працівнику під звіт товарно-матеріальних цінностей або коштів більше встановлених допустимих норм, знищення пошкодження, зниження якості або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, він зобов`язується відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду. Розмір заподіяної шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) товарно- матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, знищення або псування товарно-матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють за місцем\~роботи Працівника на день відшкодування шкоди Вказаний Договір про повну матеріальну відповідальність від 10.07.2023 року завірений особистими підписами позивача та відповідача, однак не містить інформації про узгоджене сторонами місце роботи відповідача та обсяг і вартість переданих [PERSON] товарно-матеріальних цінностей (а.с.16) 10\~липня 2023\~року ФОП\~ [PERSON] \~складено Акт\~інвентаризації товарів\~в магазині\~« [INFO] » за\~адресою :\~ [ADDRESS] ,\~в якому\~міститься перелік\~(номенклатура)\~ 2578\~товарів,\~їх кількість,\~ціна,\~вартість,\~на загальну\~суму 715681,00\~гривень (а.с.17-34) Акт інвентаризації підписаний позивачем [PERSON] та особою з прізвищем « [PERSON] ». Підпису відповідача [PERSON] вказаний Акт не містить. Відомості про ознайомлення відповідача та прийняття нею товарно-матеріальних цінностей на вказану суму в матеріалах справи відсутні. Згідно Акту інвентаризації товарів в магазині « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , від 06 серпня 2023 року, складеного ФОП [PERSON] та підписаним [PERSON] , наявні товарно-матеріальні цінності згідно переліку 2781 найменувань (номенклатура), в якому у графі «сума за фактом» встановлено 741265,00 гривень, а в графі - «облікова сума» 749256,00 гривень, в зв`язку з чим виявлено різницю 7991,00 гривень (а.с.35 -52) До вказаного Акту інвентаризації від 06.08.2023 року додано роздруківку фіскальних чеків денного звіту Z-звіт від 06.08.2023 року (а.с.53-54), та Акт фактичного перерахунку грошових коштів від 06.08.2023 року, за яким виявлено нестачу грошових коштів в касі 2000,00 гривень (а.с.55) Акт інвентаризації від 06.08.2023 та Акт фактичного перерахунку грошових коштів підписаний позивачем [PERSON] та особами з прізвищем « [PERSON] », « [PERSON] » Підпису відповідача [PERSON] вказані документи не містять. Відомості про присутність відповідача при проведенні інвентаризації та ознайомлення відповідача з її результатами в матеріалах справи відсутні. 18 серпня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення злочину, в якій просив вжити заходів до [PERSON] , яка в період з 10.07.2023 по 06.08.2023 року здійснила розтрату та розкрадання ввірених їй товарно-матеріальних цінностей на суму 9991,00 гривень, працюючи на посаді продавця магазину «Смайлмаркет» в [ADDRESS] (а.с.56 -57) Згідно відповіді начальника відділу поліції від 28.08.2023 року розгляд матеріалу за заявою [PERSON] припинено в зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та рекомендовано звернутися до суду в рамках розгляду цивільно-правових відносин (а.с.58) 17.10.2023 року Північно-східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці, згідно направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) проводилася перевірка ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з додержання вимог законодавства про працю, за заявою [PERSON] від 21.08.2023 року (а.с.59) За наслідками проведеної перевірки уповноваженим суб`єктом Держпраці винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ПНС/ХК/18299/177/ІІ від 20.10.2023 року, яким виявлено порушення законодавчо визначених строків виплати заробітної плати [PERSON] та зобов`язано усунути допущене порушення в строк до 30.11.2023 року (а.с.60-61) 22 грудня 2023 року відповідач [PERSON] отримала від позивача заробітну плату за липень 2023 року, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 7, яка містить особистий підпис відповідача, а також розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів та відсутність претензій (а.с.62-63) 08 січня 2024 року представником позивача направлено на адресу відповідача [PERSON] вимогу про погашення боргу в сумі 9991,00 за час її роботи в магазині « [INFO] », яка отримана відповідачем 12.01.2024 року (а.с.64-65) Норми права, застосовані судом, та мотиви їх застосування. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ч.1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відносини між працівником та роботодавцем, який є суб`єктом малого або середнього підприємництва, врегульовані главою ІІІ-Б Кодексу Законів про працю України, якою передбачено спрощений порядок регулювання трудових відносин між такими особами. Статтею 49-6 КЗпП України встановлено вимоги до трудового договору в умовах спрощеного режиму регулювання трудових відносин, за якими істотними умовами трудового договору є, крім іншого, 1) місце роботи (із зазначенням структурного підрозділу) або іншого місця роботи, якщо виконання своїх обов`язків працівником здійснюється на умовах дистанційної роботи. Статтею 130 КЗпП України встановлено загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 135-1 КЗпП України встановлено вимоги до письмового договору про повну матеріальну відповідальність, згідно якої письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи. Згідно статті 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Згідно статті 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Відповідно до статті 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Положеннями статті 138 КЗпП України встановлено, що обов`язок доказування наявності умов притягнення до матеріальної відповідальності на працівника за спричинену шкоду покладений на роботодавця. Отже, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог статті 15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Під час судового розгляду встановлено, що між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10 липня 2023 року дійсно був укладений трудовий договір, за яким працівник бере на себе зобов`язання з продажу непродовольчих товарів (професія 5220) у торгівельній точці/торгівельній мережі Роботодавця. Одночасно з початком трудових відносин відповідачем підписано Договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого у випадку виявлення недостачі переданих Працівнику під звіт товарно-матеріальних\~цінностей або коштів більше встановлених допустимих норм, знищення пошкодження, зниження якості або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, він зобов`язується відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду. При цьому, конкретне місце роботи відповідача [PERSON] , всупереч вимогам ст. 49-6 КЗпП України, не зазначено ні в наказі про прийняття на роботу від 08.07.2023 року, ні в Трудовому договорі № 12 між працівником і фізичною особою-підприємцем, що використовує найману працю, від 10.07.2023, ні в Договорі про повну матеріальну відповідальність від 10.07.2023 року. Жодних звітів про передачу відповідачеві товарно-матеріальних цінностей на будь-яук суму матеріали справи не містять. Разом з тим, в даній справі доведенню, насамперед, підлягає факт нестачі товару та винні дії відповідачки, що призвели до спричинення майнової шкоди позивачеві. Однак, Акт інвентаризації товарів в магазині « [INFO] » за адресою : [ADDRESS] , від 10.07.2023 (станом на початок трудових відносин), в якому міститься перелік (номенклатура) 2578 товарів, їх кількість, ціна, вартість, на загальну суму 715681,00 гривень, складений позивачем [PERSON] та особою з прізвищем « [PERSON] », не містить підпису відповідача [PERSON] чи інших відомостей про її ознайомлення та передачу товарно-матеріальних цінностей на вказану суму на зберігання відповідачці. З Акту інвентаризації товарів від 06 серпня 2023 року, ( на момент припинення трудових відносин), наявні товарно-матеріальні цінності згідно переліку 2781 найменувань (номенклатура), тобто на 205 найменувань більше, ніж передавалося на початку трудових відносин. В грошовому еквіваленті вартість наявних товарно-матеріальних цінностей у графі «сума за фактом» встановлено 741265,00 гривень, тобто на 25584,00 гривень більше, ніж в Акті інвентаризації від 10.07.2023 року. В матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази передачі відповідачці під звіт (за умовами Договору про повну відповідальність) товарно-матеріальних цінностей на суму 715681,00 гривень станом на 10.07.2023, а в подальшому передачу ТМЦ на загальну суму (графа - «облікова сума»)- 749256,00 гривень, в зв`язку з чим позивачем виявлено різницю (недостачу) в сумі 7991,00 гривень (а.с.35 -52) До вказаного Акту інвентаризації від 06.08.2023 року додано роздруківку фіскальних чеків денного звіту Z-звіт від 06.08.2023 року, та Акт фактичного перерахунку грошових коштів від 06.08.2023 року, за яким виявлено нестачу грошових коштів в касі 2000,00 гривень , однак доказів\~про те,\~що саме\~відповідач [PERSON] \~працювала в\~цей день\~в магазині\~« [INFO] » в\~ [ADDRESS] ,\~і що\~саме її\~винними діями\~спричинено недостачу\~готівки у\~вказаній сумі, матеріали справи не містять. Відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у\~присутності матеріально\~відповідальної особи. (п. 1 розділ ІІ Положення). Відомості про присутність відповідача при проведенні інвентаризації 06.08.2023 року та її ознайомлення з результатами в матеріалах справи відсутні. Пояснення у відповідачки з приводу результатів інвентаризації по факту виявленої нестачі не відбиралися, причини, з яких сталася нестача, не встановлювалися. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що винними протиправними діями відповідача позивачеві заподіяно відповідну майнову шкоду у у виді нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 9991,00 гривень, в зв`язку з чим в позові належить відмовити в зв`язку з недоведеністю. Згідно ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed