Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

01 липня 2024 року представник ТОВ «Коллект центр» Сорока Р.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором про споживчий кредит № 2112844877378 від 08.05.2021 у розмірі 39679,00 грн., витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Позов мотивовано тим, що 08.05.2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2112844877378, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3900 грн. на строк 1 рік та зобов`язався повернути його, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 2112844877378. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2112844877378. Відповідач свої зобов`язання не виконав, тому має заборгованість, загальний розмір якої підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви та становить 39679,00 грн., з яких: 3900,00 грн.- заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 35779,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Ухвалою суду від 15 липня 2024 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року по справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючи на викладені в позові обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 30.08.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити та зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Заперечення мотивував тим, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 39679,00 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачі. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є він, як споживач, тим самим порушує його права споживача. Тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка явно завищеною, не відповідає передбаченим ст..3 п.6, ст.. 509 ч.3 та ст.. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є для нього несправедливо непомірним тягарем та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Крім того, зазначає, що вважає витрати за надання правової допомоги в сумі 13000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їх розміру. Враховуючи ціну позову та те, що справа є нескладною, вважає, що розмір витрат на правову допомогу, який підлягає розподілу між сторонами становить 2000 грн. 30.09.2024 року, після отримання відзиву на позовну заяву, від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідач не заперечує факт укладення договору та отримання кредитних коштів. На даний час заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. У розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, а саме станом на 07.05.2022 року. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 08.05.2021 року по 07.05.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2 % на день, з 17 по 30 день -3,64 % на день, з 31 по 46 - 5,02 % на день, в подальшому - 7,67 % на день. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій. Тому відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків. Відповідачем не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, передбаченими законом. Договір в судовому порядку не оскаржував ся, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Відповідачу не нараховано пеню та /або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами . Відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.05.2021 року між ТОВ « Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2112844877378, згідно з умовами якого розмір кредиту складає 3900,00 грн. Відповідно до п.1.4. Договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4 а); починаючи з 15 дня збільшується на 1,38 % ; та починаючи з 30 дня - збільшується на 2,65 % , порівняно з процентною ставкою зазначеною в п.1.4в). Згідно п.1.3 Договору , орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. Відповідно до п.1.4.2. Договору В разі, якщо сума кредитування лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Відповідно до п. 1.9 Договору, Граничний строк кредитування 1 рік. Даний договір підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Підписанням договору відповідач також підтвердив, що він ознайомлений з умовами надання фінансової послуги. Відповідачем також підписано графік платежів та паспорт споживчого кредиту. У графіку платежів до договору та паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджено кількість платежів, дата платежу, суми кредиту до сплати та нараховані відсотки. 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 2112844877378. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2112844877378. Відповідач свої зобов`язання не виконав, тому має заборгованість на день формування позовної заяви в розмірі 74718,54 грн., з яких 3900,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням ( за тілом кредиту) та нараховані відсотки на дату відступлення права вимоги - 70818,54 грн. В той же час, з врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 35779,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону №675-VIII. Статтею 12 Закону №675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Підписуючи договір про надання фінансових послуг №2112844877378 від 08.05.2021 року відповідач визнав надані фінансовою компанією умови даного договору, тарифи та правила. Тобто, сторонами при укладенні договорів були досягнути усі істотні умови договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, про що свідчить розрахунки заборгованості. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідачем по справі суду не надано. Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», яке є правонаступником кредитодавця, належним чином не виконує, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідач суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого фінансових послуг № 2112844877378 від 08.05.2021 року, яка становить 39679,00 грн. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача з приводу незгоди з сумою заборгованості по відсоткам, оскільки дані заперечення не вмотивовані, не обґрунтовані, та не підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3-5 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19)). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи викладене, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в суму 13000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved