Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до [PERSON] , [PERSON] про стягнення на користь держави коштів (завданої шкоди) у розмірі 2000 гривень в солідарному порядку, завдану Державному бюджету України незаконними діями відповідачів. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачами було допущено неправомірність дій/бездіяльності при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, що встановлені судовими рішеннями, які мали преюдиційне значення для рішення у справі № 522/20487/20. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2021 по справі № 522/20487/20 частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірними діями службової особи державного виконавчого органу, стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Вказано, що протиправна бездіяльність відповідачів в рамках наведеного виконавчого провадження призвела до часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, у розмірі 2 000 грн, а у подальшому, як наслідок було завдано збитки Державному бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено на адресу [PERSON] пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, про те у відповідь [PERSON] повідомила про відсутність підстав для її відшкодування. Також Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено на адресу [PERSON] пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відповіді на яку отримано не було. Оскільки відповідачами не було добровільно відшкодовано збитки, завдані державному бюджету внаслідок неправомірних дій, у розмірі виплаченого відшкодування, а саме у сумі 2 000 грн, позивач звернувся до суду з регресним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року\~\~прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На адресу суду 02.10.2024 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби. Також посилається на те, що відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою для пред`явлення державою зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, з урахуванням положень ч. 4 ст. 1191 ЦПК України. Критерієм для відшкодування відповідачем моральної шкоди в першу чергу повинен бути умисел, якого відповідач не мав. 14.10.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі та зазначила, що даний спір ніяк не пов`язаний із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, оскільки предметом позову в цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу без необхідності надання оцінки та встановлення неправомірності дій державних службовців (відповідачів). Вважає, що предметом зворотної вимоги може виступати відшкодування виплаченої суми як матеріальної, так і моральної шкоди. На адресу суду 28.10.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби. Також посилається на те, що відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою для пред`явлення державою зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, з урахуванням положень ч. 4 ст. 1191 ЦПК України. Критерієм для відшкодування відповідачем моральної шкоди в першу чергу повинен бути умисел, якого відповідач не мав. Положеннями\~статті 174 Цивільного процесуального кодексу України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей\~174,\~178 Цивільного процесуального кодексу України\~відповідачі скористалися своїм процесуальним правом та направили до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є 19 грудня 2024 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2021 по справі № 522/20487/20 частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірними діями службової особи державного виконавчого органу, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. В іншій частині позову відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 15.11.2021 апеляційні скарги [PERSON] та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року залишено без змін. Задовольняючи частково позов [PERSON] , суд виходив з того, що оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень про стягнення коштів, тому суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 04.10.2023 Державна казначейська служба України на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/20487/20 перерахувала [PERSON] 2000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 1303213 від 04.10.2023. Як слідує з подання дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розгляду дисциплінарної справи стосовно [PERSON] , за результатами розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Офіцеревої Людмили Леонідівни, яке здійснювалось відповідно до наказу Південного МРУ МЮ від 29.01.2024 № 339/12-05 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно [PERSON] » Дисциплінарною комісією вбачається наявність дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їх повноважень. Однак, у зв`язку із закінчення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначеним ст. 65 Закону України «Про державну службу», запропоновано закрити дисциплінарне провадження. Також, з подання дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розгляду дисциплінарної справи стосовно [PERSON] , за результатами розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Гусєва Олександра Олександровича, яке здійснювалось відповідно до наказу Південного МРУ МЮ від 30.01.2024 № 357/12-05 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно [PERSON] » Дисциплінарною комісією вбачається наявність дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їх повноважень. Однак, у зв`язку із закінчення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначеним ст. 65 Закону України «Про державну службу», запропоновано закрити дисциплінарне провадження. Південне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) направило [PERSON] пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності державного службовця (в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу») вих. № 26598/11.2-08 від 25.04.2024, у якій запропонувало відповідачці у термін до 10.05.2024 відшкодувати завдану шкоду у розмірі 6000,00 гривень заподіяного збитку державному бюджету, внаслідок списання коштів з Державного бюджету України на користь [PERSON] , в тому числі списання 2000,00 гривень на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/20487/20. Як слідує з відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди [PERSON] від 20.05.2024, остання відмовилась відшкодовувати заподіяну шкоду, пославшись на відсутність права зворотної вимоги до особи щодо відшкодування моральної шкоди. Також, Південне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) направило [PERSON] пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності державного службовця (в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу») вих. № 26511/11.2-08 від 25.04.2024, у якій запропонувало відповідачу у термін до 10.05.2024 відшкодувати завдану шкоду у розмірі 2000,00 гривень заподіяного збитку державному бюджету, внаслідок списання коштів з Державного бюджету України на користь [PERSON] . Відомостей про добровільне відшкодування коштів [PERSON] або надання відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 4 ст. 1191 ЦК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Статтею 80 Закону України «Про державну службу» встановлено, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. Згідно ст.81 вказаного вище Закону державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. У разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини. Під час визначення розміру відшкодування враховуються майнове становище державного службовця, співвідношення розміру заподіяної шкоди до його заробітної плати, ризик виникнення шкоди, досвід державної служби, надані державному службовцю накази (розпорядження), а також інші обставини, у зв`язку з якими повне відшкодування державним службовцем шкоди буде необґрунтованим. Відповідно до ст.82 Закону України «Про державну службу» для відшкодування шкоди керівник державної служби вносить державному службовцю письмову пропозицію, в якій зазначаються розмір, порядок і строки відшкодування шкоди, а також обставини, що стали підставою для відшкодування. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди у письмовій формі. Пропозиція може бути внесена протягом трьох місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався чи мав дізнатися про обставини, що є підставою для пред`явлення вимоги, але не пізніше ніж через три роки з дня заподіяння шкоди. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про відшкодування шкоди в письмовій формі протягом двох тижнів з дня отримання пропозиції. У разі ненадання державним службовцем відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відмови від відшкодування шкоди чи невідшкодування шкоди до зазначеного у пропозиції строку керівник державної служби може звернутися з позовом про таке відшкодування до суду. Наведені вище положення ст.ст.80,81,82 Закону України «Про державну службу» встановлюють, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Зі змісту положень ч.3 ст.80 Закону України «Про державну службу» слідує, що у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. При цьому, положеннями ст.ст.80,81,82 Закону України «Про державну службу» не визначено можливості регресної вимоги до державного службовця щодо відшкодування саме моральної шкоди. В той час, як положеннями ч.4 ст.1191 ЦК України встановлено можливість такої зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, за виключенням відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи положення ч.4 ст.1191 ЦК України, що виключають можливість пред`явлення зворотної вимоги до відповідачів щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на них відповідальності по відшкодування такої шкоди та необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за їх безпідставність та недоведеністю. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: dismissed