Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 20400,00 грн. заборгованості за договором позики № 76251362 від 17 вересня 2023 року, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі ТОВ «1 БАНК»), 7700,00 грн. заборгованості за договором позики № 4625716 від 14 вересня 2023 року, укладеним нею з цією ж фінансовою установою, та 3180,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 8814712 від 04 грудня 2023 року, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан»), а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладених [PERSON] з ТОВ «1 БАНК», а також ТОВ «Мілоан» кредитних договорів, відповідач отримала кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушила умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредитів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «1 БАНК», а також ТОВ «Мілоан» утворилась заборгованість у розмірі 20400,00 грн., 7700,00 грн. та 3180,00 грн. відповідно. ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договори факторингу з ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Мілоан», відповідно до умов яких до позивача перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеними [PERSON] договорами. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у заявах по суті справи клопотав про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачкою [PERSON] 14 вересня 2023 року укладено договір позики № 4625716 (надалі договір № 4625716), за умовами якого [PERSON] отримала в позику грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів за перший день користування позикою з розрахунку 59,71 % на добу, з другого дня користування позикою - з розрахунку 2,5 % на добу (базова процентна ставка), або 0,01 % на добу (знижена процентна ставка), та зобов`язалась повернути кредитні кошти 14.10.2023 та сплатити проценти по закінченню строку кредитування. Вказаний договір № 4625716, а також додаток до нього: Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит - укладені шляхом підписання відповідачкою [PERSON] тексту договору 14 вересня 2023 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора fflmXRADxQ, що відповідає положенням п.п.20-21 договору №4625716. Судом встановлено також, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачкою [PERSON] 17 вересня 2023 року укладено договір позики № 76251362 (надалі договір № 76251362), за умовами якого [PERSON] отримала в позику грошові кошти у розмірі 5100,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів з розрахунку 2,5 % на добу за користування кредитними коштами та зобов`язалась повернути кредитні кошти 16.10.2023 у розмірі 5100,00 грн. та сплатити 3825,00 грн. процентів, а всього 8925,00 грн. Вказаний договір № 76251362, а також додаток до нього: Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит - укладені шляхом підписання відповідачкою [PERSON] тексту договору 17 вересня 2023 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора JgYDhF2NJQ, що відповідає положенням п.п.20-21 договору №76251362. Судом встановлено також, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] 04 грудня 2023 року укладено договір про споживчий кредит № 8814712 (індивідуальна частина, надалі договір № 8814712), за умовами якого [PERSON] отримала у кредит грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. строком на 105 днів, з 04.12.2023 по 18.03.2024, на умовах сплати процентів у розмірі 3715,00 грн., які нараховуються у пільговий період з 04.12.2023 по 19.12.2023 за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, у поточний період з 20.12.2023 по 18.03.2024 за ставкою 3,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, комісії у розмірі 195,00 грн., та зобов`язалась здійснити сплату заборгованості по тілу кредиту, процентам та комісії по закінченню строку кредитування. Вказаний договір № 8814712, а також додатки до нього: Графік платежів за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту - укладений шляхом подання відповідачкою [PERSON] 04.12.2023 заявки на отримання кредиту № 8814712 через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 8814712, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає положенням п.п.6.1-6.2 договору № 8814712. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК», а також між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитні договори в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаних договорів є додатки до них, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, що включають істотні умови кредитних договорів. Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» відступило на користь ТОВ «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги ТОВ «1 БАНК» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників, у тому числі таких вимог, право яких виникне в майбутньому. Передання грошових вимог оформлялось відповідними Актами прийому-передачі Реєстру боржників, у тому числі Актом № 18 від 27.02.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та Актом № 19 від 27.02.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників № 18 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором позики № 76251362, сума заборгованості позичальника за яким станом на 27.02.2024 становить 20400,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 5100,00 грн., за відсотками 15300,00 грн. З Витягу з реєстру боржників № 19 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 вбачається, що за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором позики № 4625716, сума заборгованості позичальника за яким станом на 27.02.2024 становить 7700,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 2000,00 грн., за відсотками 5700,00 грн. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «1 БАНК» за договорами позики № 4625716 від 14.09.2023 та № 76251362 від 17.09.2023, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так як строк повернення кредитних коштів за усіма договорами на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення сум позичених коштів (тіла кредиту) у розмірі 2000,00грн. за договором № 4625716 від 14.09.2023, у розмірі 5100,00 грн. за договором №76251362 від 17.09.2023, а також у розмірі 1000,00 грн. за договором № 8814712 від 04.12.2023, та передбаченої останнім договором комісії у розмірі 190,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позики коштами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами укладеного з ТОВ «1 БАНК» договору № 76251362,\~строк кредиту\~становить 30\~днів з\~17.09.2023\~по 16.10.2023,\~процентна ставка\~(як\~базова,\~так і\~знижена)\~ 2,5\~%\~на день\~(таблиця\~в п.2.3\~договору).\~За цей період нарахуванню підлягають проценти за вказаною процентною ставкою за кожен день строку користування кредитування, що складає: 5100,00грн. * 2,5 % * 30 днів = 3825,00 грн. Проте зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 76251362 вбачається, що [PERSON] проценти за користування кредитом нараховані позичальнику у розмірі 15300,00грн. Суд переконався, що проценти нараховані з розрахунку 2,5 % на день за 30 днів користування кредитними коштами (3825,00 грн.), а також додатково за 90 наступних днів (5100,00 грн. * 2,5 % * 90 днів = 11475,00 грн.) При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до договору № 76251362 суду не надано. Положення п.4 договору № 76251362 про те, що проценти за цим договором нараховуються щоденно на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості, проте не довше 90 календарних днів за спливу первісного строку користування позикою, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору № 76251362 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі № 76251362 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.п.2.2, 2.3 договору № 76251362 строк кредитування та не змінює його. Відповідно до\~ст.530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Статтею 612\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник,\~який прострочив\~виконання зобов`язання,\~відповідає перед\~кредитором за\~завдані простроченням\~збитки і\~за неможливість\~виконання,\~що випадково\~настала після\~прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.п.2.2, 2.3 договору № 76251362, починаючи з 17 жовтня 2023 року [PERSON] допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають. Крім того, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» нарахованих ТОВ «1 БАНК» позичальнику [PERSON] за умовами договору № 76251362 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 3825,00 грн., за період строку кредиту з 17.09.2023 по 16.10.2023 (5100,00 грн. * 2,5 % * 30 днів = 3825,00 грн.) Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором №76251362 складає: 5100,00 грн. (тіло кредиту) + 3825,00 грн. (проценти) = 8925,00 грн. Аналізуючи умови договору № 4625716, суд бере до уваги, що за цим договором позика у розмірі 2000,00 грн. надана [PERSON] термін 30 днів, з 14.09.2023 по 14.10.2023, на умовах сплати процентів за перший день користування позикою у розмірі 59,71 %, за базовою процентною ставкою 2,5 %, зниженою процентною ставкою 0.01 % за кожний день користування кредитом, починаючи з другого дня (п.2 та таблиця в п.2 договору № 4625716).\~За цей період нарахуванню підлягають проценти, що складають: 2000,00 грн. * 59,71 % * 1 день + 2000,00 грн. * 0,01 % * 29 днів = 1194,20 грн. (за перший день користування кредитом) + 5,80грн. (за решту 29 днів) = 1200,00 грн. Проте зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 4625716 вбачається, що [PERSON] проценти за користування кредитом нараховані позичальнику у розмірі 5700,00 грн. Суд переконався, що проценти нараховані з розрахунку 59,71 % за перший день користування позикою, 0,01 % за інші 29 днів користування позикою (всього 1200,00 грн.), а також додатково за 90 наступних днів (2000,00 грн. * 2,5 % * 90 днів = 4500,00 грн.) При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до договору № 4625716 суду не надано. Положення п.4 договору № 4625716 про те, що проценти за цим договором нараховуються щоденно на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості, проте не довше 90 календарних днів за спливу первісного строку користування позикою, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору № 4625716 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі № 4625716 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.2 договору № 4625716 строк кредитування та не змінює його. Виходячи з вищенаведених положень ст.ст.530, 612, 625, 1048, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» нарахованих ТОВ «1 БАНК» позичальнику [PERSON] за умовами договору № 4625716 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 1200,00 грн., за період строку кредиту з 14.09.2023 по 14.10.2023. Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором №4625716 складає: 2000,00 грн. (тіло кредиту) + 1200,00 грн. (проценти) = 3200,00 грн. За умовами укладеного [PERSON] з ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит №8814712, сума кредиту становить 1000,00 грн. (п.1.2 договору), строк кредиту становить 105 днів з 04.12.2023, складається з пільгового періоду тривалістю 15 днів (закінчується 19.12.2023), та поточного періоду тривалістю 90 днів (закінчується 18.03.2024, п.п.1.3, 1.4 договору). Проценти за пільговий період нараховуються за ставкою 2,5 % за кожний день користування кредитом, що за 15 днів пільгового періоду складає 375,00 грн., протягом поточного періоду 3,5 % за кожний день користування кредитом, що за 90 днів поточного періоду складає 3150,00грн. (п.п.1.5.2, 1.5.3 договору). Крім того, сплаті підлягає комісія у розмірі 190,00 грн. (п.1.5.1 договору). Разом з тим, за договором № 8814712 ТОВ «1 БАНК» до завершення строку його дії та настання строку для повного виконання зобов`язань передав права вимоги за ним на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Так, 27 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27022024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги ТОВ «Мілоан» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 27.02.2024 за договором факторингу № 27022024 від 27.02.2024. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27022024 від 27.02.2024, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 8814712, сума заборгованості позичальника за яким станом на 27.02.2024 становить 3180,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 1000,00 грн., за відсотками 1990,00 грн., за комісією 190,00 грн. Виходячи зі змісту ст.ст.512-514 ЦК України, враховуючи, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а також беручи до уваги положення п.2.4.1 договору № 8814712, відповідно до умов якого завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів, а також положення п.1.4 договору № 8814712, відповідно до умов якого датою остаточного погашення заборгованості є 18.03.2024, до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права за зобов`язаннями [PERSON] по сплаті відсотків, що існували на момент їх відступлення, тобто проценти у період з 04.12.2023 по 27.02.2024 включно, у тому числі з 04.12.2023 по 19.12.2023 (пільговий період тривалістю 15 днів) з розрахунку 2,5 % за кожний день користування кредитом, а з 20.12.2023 по 27.02.2024 (частина поточного періоду тривалістю 70 днів) з розрахунку 2,5 % за кожний день користування кредитом. Відтак, проценти за цим договором, право на стягнення яких набуло ТОВ «ФК «ЄАПБ», складають: 1000,00 грн. * 2,5 % * 15 днів + 1000,00 грн. * 3,5 % * 70 днів = 375,00 грн. + 2450,00 грн. = 2825,00 грн. Разом з тим, зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 8814712 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позичальнику [PERSON] у розмірі 1990,00 грн. Виходячи із засад диспозитивності, суд вбачає правові підстави для стягнення процентів у розмірі, заявленому до стягнення. Крім того, на підставі п.1.5.1 договору № 8814712, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню комісія у розмірі 190,00 грн. Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором №8814712 складає: 1000,00 грн. (тіло кредиту) + 1990,00 грн. (проценти) + 190,00 грн. (комісія) = 3180,00 грн. Підсумовуючи викладене, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами № 76251362, № 4625716, № 8814712 у розмірі 8925,00 грн., 3200,00 грн. та 3180,00 грн. відповідно, а всього: 8925,00 грн. + 3200,00 грн. + 3180,00 грн. = 15305,00 грн., на користь нового кредитора - позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 1481,57 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial