Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

30.09.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Киричук Галини Миколаївни засобами Електронного суду (подано 27.09.2024 року поза межами робочого часу суду) звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 11.06.2019 року №2001331625601 у розмірі 88561,00 грн. станом на 01.07.2024 року зі строком дії на 12 місяців з можливістю пролонгації за відсутності порушень з боку відповідачки, з яких 50319,97 грн. - заборгованості за кредитом та 38241,03 грн. - заборгованості за процентами та та судовий збір за подання позовної заяви до суду засобами Електронного суду у розмірі 2422,40 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка на підставі власно підписаної заяви приєдналася до умов кредитного договору з відповідним розміром процентів та комісій, отримала кошти за вказаним договором, однак договір належним чином не виконувала, що і стало підставою для подання позовної заяви до суду. Позивач у досудовому порядку повідомив відповідачку про необхідність повернення кредитних коштів, однак через відсутність будь-яких дій з боку відповідачки звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 30.09.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, встановлено, що відповідачка не має зареєстрованого місця проживання, у зв`язку з чим провадження відкрито за ч.9 ст.28, ч.11 ст.128 та ч.10 ст.187 ЦПК України (а.с.45-46). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.49-50), а відповідачка вказану ухвалу отримала через офіційний веб-сайт судової влади України (а.с.47) та у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України за останнім відомим місцем її реєстрації (а.с.51). Відзив від відповідачки не надходив. Заяви, клопотання у справі від учасників не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 11.06.2019 року відповідачка підписала заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у позивача №2001331625601, за умовами якої відповідачка прийняла публічну пропозицію акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua, з урахуванням умов надання всіх послуг (а.с.4, зворотній бік). Відповідно до умов вказаного договору АТ «ПУМБ» надав позичальниці [PERSON] споживчий кредит в межах кредитного ліміту 30000,00 грн. без зазначення строку його повернення. Повернення споживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом повинна була здійснюватися до 30 числа кожного місяця. Позивачем надана публічна пропозиція АТ «ПУМБ», затверджена рішенням правління позивача №694 від 06.03.2018 року, на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не містить підпису відповідачки (а.с.7-19), відповідно вказаний документ не є частиною укладеного між сторонами договору, оскільки не містить погодження на його умови відповідачки. Кредитний ліміт позивачем був збільшений по вказаному договору, останній раз до 50320,00 грн. 15.06.2023 року (а.с.22). Слід зазначити, що строк договору був зазначений у наданому суду паспорту споживчого кредиту від 11.06.2019 року, в якому був зазначений строк його дії 12 місяців з можливістю пролонгації на той самий строк за відсутності заперечень будь-якої сторони (а.с.5). Вказаний паспорт був відповідачкою підписаний, однак він не є належним доказом для даної справи, оскільки не є кредитним договором та мав обмежений строк дії у часі, а саме вказана інформація була актуальною виключно у день підписання паспорту кредиту 11.06.2019 року. Відповідно суд встановлює, що вказаний договір між сторонами був безстроковим та визначався строком належного виконання сторонами своїх обов`язків за договором, оскільки доказів іншого, зокрема строку дії виданої відповідачці банківської картки, інших документів, які б дозволяли суду встановити конкретний строк дії договору між сторонами, суд позивачем надано не було. З наданої банком розрахунку заборгованості відповідачки вбачається, що відповідачка свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконувала не належним чином, а саме сплачувала тіло кредиту та проценти до 11.02.2022 року (розрахунковий період 28.02.2022 року), після чого не оплачувала позивачу жодних платежів. Позивач у вказаний час продовжував нараховувати проценти відповідачці, які на 28.02.2022 року склали 2068,26 грн., а вже 30.08.2023 року, коли позивач припинив їх нараховувати вказані проценти склали 38241,03 грн. (а.с.22, зворотній бік - 24). Суд погоджується зі заявленими вимогами позивача в частині заявлених вимог щодо тіла кредиту, оскільки розрахунок по їх нарахуванню підтверджується випискою по рахунку відповідачки (а.с.25-33). До того ж після 28.02.2022 року жодних змін у вказану графу позивачем не вносилося, окрім приведення кредитного ліміту «заднім» числом до розміру заборгованості по тілу кредиту 15.06.2023 року з 50000,00 грн. до 50320,00 грн., що не є порушенням вимог діючого законодавства, а лише відображає фактичне ведення відповідного обліку кредитних відносин фізичних осіб у позивача. В той же час в частині процентів, суд погоджується виключно із сумою процентів, нарахованих станом на 28.02.2022 року у розмірі 2068,26 грн., які і можуть бути стягнуті з відповідачки, оскільки для подальшого нарахування процентів, позивач повинен підтвердити сам факт існування між сторонами договірних відносин у період з 01.03.2022 року до 30.08.2023 року (коли проценти нараховувалися). Жодних доказів того (строк дії картки, будь-які підписані, у тому числі, за допомогою електронного документообігу, документи відповідачки тощо), що вказаний договір діяв після 01.03.2022 року позивач не надав. До 28.02.2022 року підтвердженням існування договору між сторонами є оплати відповідачки. Тому в даній справі за відсутності доказів на підтвердження факту існування кредитних договірних відносин між сторонами, суд встановлює їх припинення 28.02.2022 року, що для позивача передбачає можливість застосування до відповідачки виключно відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, яка, у той же час, на час воєнного стану, у даних правовідносинах, застосуванню не підлягає відповідно до норм розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України. З наданих суд доказів встановити інший строк дії договору, окрім строку до останнього числа місяця виконання відповідачкою неможливо, а подання відповідних доказів процесуальний закон покладає на сторону позивача. Відповідно розмір процентів, які повинні бути стягнуті з відповідачки складає 2068,26 грн. та обраховується датою припинення договору між сторонами 28.02.2022 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі ст .141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 52388,23 грн. із первинно заявлених позивачем до стягнення 88561,00 грн., що становить 59,16%, то із сплаченого позивачем судового збору як заявленої вимоги про відшкодування судових витрат при зверненні до суду з відповідачки слід стягнути судовий збір у вказаному процентному відношенні, шо складає 1433,09 грн. із 2422,40 грн. сплачених. На підставі викладеного та

Outcome: partial