Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У серпні 2024 року до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка мотивувала свої\~вимоги тим, що з 25 вересня 2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось, шлюбні відносини припинено, позивачка з відповідачем проживають окремо. Донька, [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Позивачка та відповідач не досягли згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дитини. Посилаючись на вищевказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі\~1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів),\~але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи\~з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку(доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.09.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила слухати справу без її участі, зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] ,\~що підтверджується копією свідоцтва про народження серії\~ [NUMBER] , виданим 16 лютого 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Факт реєстрації [PERSON] , [INFO] , у кв. [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , підтверджується витягами з Реєстру Черкаської територіальної громади. За таких фактичних обставин суд встановив, що на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина, яку відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 191 СК України, передбачено на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, у разі відсутності домовленості між сторонами, право позивача на стягнення аліментів є безумовним та не може ставитися в залежність від позиції відповідача. Таким чином, позивач у відповідності до ст.ст. 180, 185 СК України, має право на отримання від відповідача аліментів на дитину. Враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, що передбачений законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтується така вимога, врахувавши обставини для визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню повністю, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дружини до\~досягнення дитиною\~трирічного вікудружини до\~досягнення дитиною\~трирічного вікуслід зазначити наступне. Право одного з подружжя на утримання випливає з конституційного принципу, на якому ґрунтується сімейне законодавство, та загального правила статті 75 СК щодо обов`язку дружини, чоловіка матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4 статті 84 СК). Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (частина 6 ). Розмір аліментів дружині, право на яке передбачено статтею 84 СК України, визначається за загальним правилом статті 80 СК України. За змістом цієї норми аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, та з урахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку, а тому має можливість утримувати позивачку, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд прийшов до висновку про наявність передбачених статтею 84 СК України підстав для покладення на відповідача обов`язку надавати матеріальну допомогу позивачці у розмірі 1/6 частини доходів, який заявлений позивачем. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі не меншому 50 відсотків прожиткового мінімуму, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки сімейним законодавством не передбачений обов`язковий мінімальний розмір аліментів на утримання дружини, а суду не надані відомості та докази, які б підтверджували дійсний майновий стан (довідка про доходи, відомості про наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна, витрат на утримання інших осіб) відповідача, у зв`язку з чим суд не має можливості обрахувати суму, яку відповідач матиме можливість сплачувати. Оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial