Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Херсонської міської ради, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення Антонівської селищної ради від 29.07.2016 року за №104 та скасування державної реєстрації, мотивуючи вимоги тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 600кв.м., відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.08р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стаднік І.В. та витягом з Державного реєстру правочинів №6021181 від 02.06.08р. У березні 2017 року він вирішив отримати кадастровий номер на земельну ділянку, яка виділена для обслуговування будинку за вказаною вище адресою. Головним управлінням дергеокадастру у Херсонській області було підготовлено проектну документацію. При виїзді на місце розташування ділянки [ADDRESS] , представників управління зустрів сусід, що мешкає у будинку поруч з моїм [ADDRESS] , який повідомив, що ділянка належить йому та заборонив проводити будь-які дії по огляду ділянки. Отримав інформацію щодо захоплення його власності він, 05.03.17р. виїхав на місце подій. Після огляду ним встановлено, що невідомі огородили його ділянку сіткою захисного кольору, будинок частково зруйновано. Практично відразу з`явився сусід з будинку, розташованого поруч з його, який представився Володимиром та повідомив, що це його земля, яку він отримав в користування від Антонівської селищної ради та він вже не є власником будинку з прилеглою територією. За фактом часткового знищення належного його нерухомого майна він звернувся до правоохоронних органів. Згідно витягу з кримінального провадження №12017230030000843 за його заявою порушено кримінальне провадження за правовою кваліфікацією по ст.194 ч.1 КК України. В межах розслідування кримінальної справи з`ясувалося, що Антонівською селищною радою винесено рішення стосовно земельної ділянки, на якої розташовано нерухомість позивача. Рішенням №104 від 29.07.16р. [PERSON] затверджено технічну документацію та передано у власність земельну ділянку площею 0,1257га /кадастровий номер 6510165300:02:001:0999/ для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із чим просить визнати протиправним та скасувати рішення Антонівської селищної ради XV сесії селищної ради VII скликання №104 від 29.07.2016р., яке винесене стосовно земельної ділянки площею 0,1257га /кадастровий номер 6510165300:02:001:0999/, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1257га /кадастровий номер 6510165300:02:001:0999/, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2020 року\~відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2024 року справу №766/1619/20 передано судді Кузьміній О.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.02.2024 року прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. Представник відповідача Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, покладався на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, предсатвник відповідача надала клопотання про відкладення розгляду справи, однак причини поважності суду не надала. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки рішення про передачу у користування земельною ділянкою за вищезазначеною адресою не приймалося, то у позивача немає права стверджувати, що дана земельна ділянка належить йому на праві користування, тобто його право не порушено, оскільки ніколи не виникало, а Антонівська селищна рада на території якої знаходиться спірна земельна ділянка, як розпорядник земель комунальної власності відповідно на підставі п.б ст. 12 Земельного Кодексу України мала право на прийняття рішення про її передачу у власність. Таким чином, у позивача ніколи не виникало право користування спірною земельною ділянкою, так само, як і у попередніх власників домоволодіння, тому підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.06.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стаднік І.В., витягом з Державного реєстру правочинів №6021181 від 02.06.2008 року та 12.06.2008 року зареєстровано право власності на нерухоме майно в книзі 22, номер запису 4004. Відповідно до виписки з наказу совхозу- заводу Янтарний №11/3 від 26.04.1988 року земельна ділянка площею 600,0кв.м. по [ADDRESS] , закріплена за [PERSON] . Відповідно до рішення Антонівської селищної ради м. Херсона Херсонської області №104 від 29.07.2016р. [PERSON] затверджено технічну документацію та передано у власність земельну ділянку площею 0,1257га (кадастровий номер 6510165300:02:001:0999) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1257га (кадастровий номер 6510165300:02:001:0999) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідно п.2 ч.1 ст. 12 Земельного Кодекса УРСР (1970 року), який був чинний на дату наказу, надання в користування , а також вилучення земельних ділянок відповідно до ст.ст. 16,37,38 цього Кодексу знаходилось в компетенції селищних Рад народних депутатів, їх виконавчих комітетів в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Відповідно до ст. 16 Земельного Кодекса УРСР (1970 року) надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 377 ЦК України (16.01.2003 року в редакції чинній на дату набуття позивачем права власності на житловий будинок, а саме 02.06.2008 року, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до ст. 40 ЗК України (1990 року в редакції чинній на дату укладення договору купівлі-продажу житлового будинку) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Судом встановлено, що наказ совхозу- заводу Янтарний №11/3 від 26.04.1988 року, не породжує ані у [PERSON] , ані у [PERSON] право користування спірною земельною ділянкою, оскільки даним наказом земельна ділянка не передавалась в користування, а лише закріплялася, а совхоз-завод Янтарний не був розпорядником земель, оскільки повноваження щодо розпорядження землями знаходилось в компетенції селищних Рад народних депутатів , їх виконавчих комітетів. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК\~). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до частини десятої\~статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підставами для визнання недійсним акта суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. ч. 2, 3\~ст. 78 ЗК України\~право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до\~ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 122 ЗК України\~передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Частиною 1\~ст. 153 ЗК України\~визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (ч. 2\~ст. 158 ЗК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо регулювання земельних відносин. Отже, згідно із ч. 1\~ст. 26 цього ж Закону\~рада в межах своїх повноважень приймає акти у формі рішень. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 лютого 2015 року у справі №21-34а 15, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду, даний ненормативний акт вичерпує свою дію після його реалізації, тобто його оскарження в судовому порядку не допускається та не породжує будь-яких юридичних наслідків для власника земельної ділянки та не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою. Крім того, обов`язковою умовою для оскарження рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність цього акту вимогам закону або порушення порядку його прийняття та існування права, яке було порушено прийняттям цього акту. За таких обставин, вимоги позивача не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів порушення його прав винними діями відповідачів, що саме право позивача порушено оскаржуваним рішенням Антонівської селищної ради.

Outcome: dismissed