Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПуАТ «Банк Михайлівський» в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А., про визнання права власності у порядку спадкування на грошові кошти, зобов`язання вчинити дії, у якому просила з урахуванням уточненої позовної заяви: - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на грошові кошти банківського вкладу в сумі 50000,00 грн., які були перераховані 19.05.2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за призначенням платежу «Повернення коштів по договору №980-021-000182088 від 27.01.2016» на рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Банк Михайлівський», який відкритий на ім`я спадкодавця - [PERSON] ; - зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати приватному нотаріусу Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. письмові відомості про наявність на рахунку № [NUMBER] відкритому в ПАТ «Банк Михайлівський», що належить спадкодавцю [PERSON] коштів банківського вкладу останнього в сумі 50 000,00 грн.; - зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, відомості щодо включення гр. [PERSON] , як спадкоємця на вклад [PERSON] , яка має право на відшкодування коштів в сумі 50 000, 00 за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком № [NUMBER] , в порядку спадкування за законом; - зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити фактичну виплату [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті вкладника - [PERSON] , гарантованої суми відшкодування в сумі 50 000,00 грн. на підставі даних про рахунок вкладника [PERSON] № [NUMBER] , який був відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський». - стягнути з відповідачів сплачену позивачем суму витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а також стягнути із відповідачів судовий збір на розгляд даної цивільної справи на користь позивача [PERSON] в сумі 3632, 00 грн.; Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] (про що свідчить свідоцтва Золотоніського міськрайонного відділу ДРАЦС від 24.12.2019 р. №362699). 12.06.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Золотоніської міської нотаріальної контори Співак М.А. про оформлення спадщини після смерті свого батька - [PERSON] у зв`язку з чим нотаріусом було зареєстровано спадкову справу (витяг №60535387 від 12.05.2020 р.). В ході оформлення спадщини, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, приватному нотаріусу Співак М.А. позивачем надано оригінали документів на грошовий вклад свого покійного батька [PERSON] в сумі 50 000,00 грн. та відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» рахунок за № [NUMBER] . З метою отримання підтвердження щодо наявності належних спадкодавцю коштів в сумі 50 000,00 грн. на рахунках ПАТ «Банк Михайлівський» приватний нотаріус Співак М.А. звернулась 26.08.2020 року до уповноваженої особи ПАТ «Банк Михайлівський» із відповідним запитом за №275/01-16, в якому просила надати відомості про наявність грошових коштів та заповідальних розпоряджень на них, дату відкриття рахунків, суми грошових вкладів та залишок коштів на рахунках на ім`я [PERSON] . Разом з тим, 17.03.2021 року приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. винесла постанову №48/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (щодо видачі свідоцтва про права на банківський вклад в сумі 50 000,00 грн.). В даній постанові приватний нотаріус Співак М.А. винесла постанову №48/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В даній постанові приватний нотаріус Співак М.А. вказує підстави відмови у видачі свідоцтва, а саме: факт письмового звернення (запит нотаріуса №275/01-16 від 26.08.2020 р.) до ПАТ «Банк Михайлівський», м. Київ бульв. Шевченка, 35, про надання підтверджуючих даних щодо грошових коштів на ім`я померлого [PERSON] та зареєстровану належним чином 02.10.2020р. відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В наданій відповіді значиться інформація про розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», а інформація про належність грошових коштів померлому - відсутня. Інших документів, які б підтверджували (посвідчували) право власності померлого батька на грошові вклади у позивача немає, і тому надати їх нотаріусу для видачі свідоцтва про право спадщину - позивач не може. Крім того, в наявній у матеріалах спадкової справи довідці Ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» від 03.10.2016 р. виданій на ім`я [PERSON] , вказано, що зарахуванням коштів на рахунок [PERSON] № [NUMBER] з ТОВ «Інвестиційно розрахунковий центр» [NUMBER] в сумі 50000.00 грн., що відображене в даній інформаційній довідці є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п.7-9 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже як вбачається з наданої відповіді та оскільки доступу до банківських реєстрів та/чи баз даних у нотаріуса немає і тому ніякого іншого документу, крім письмового підтвердження банківських установ - бути не може, приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. винесла постанову №48/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Окрім того, як зазначає позивач, в ході оформлення спадщини із документів наданих ФГВФО на запит приватного нотаріуса, позивачем було з`ясовано, що 03.10.2016 р. ліквідацією ПАТ «Банк Михайлівський» було прийнято повідомлення за №19979/1 про визнання нікчемним правочину переказ коштів здійснений ТОВ «Інвестиційний-розрахунковий центр» 19.06.2016 року в сумі 50 000,00 грн. з призначенням «Повернення коштів по договору №980-21-000182088 від 27.01.2016» на рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Вказане повідомлення відповідачем 1 не направляв на адресу позивача засобами поштової кореспонденції та не повідомив спадкодавця [PERSON] з приводу «списання» таким чином його коштів у розмірі 50 000,00 грн., коштів останній на законних підставах розмістив на рахунку ПАТ «Банк Михайлівський». На письмове прохання позивача стосовно виплати їй грошової суми банківського вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було надано письмову відповідь за №57-036-9274/21 від 07.07.2021 р., в якій вказано, що Фонд здійснює виплати вкладникам відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У відповідності до статті 27 Закону уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку визначає розрахункові суми та складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, та надає його до Фонду. В переліку, що був переданий до Фонду уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», інформація про вклади [PERSON] присутня із визначеною сумою у розмірі 3691,97 грн., яка відповідно до звітів банків-агентів Фонду, була виплачена 09.08.2016 року через мережу відділень АТ «Правекс-Банк». Додаткова інформація до Переліку за вкладами ПАТ «Банк Михайлівський» [PERSON] до Фонду не надавалась, а також як вбачається з наданої копії договору від 27.01.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційний-розрахунковий центр» без участі банку ПАТ «Банк Михайлівський» як повіреного. Таким чином, у зв`язку неможливістю отримання в порядку спадкування грошових коштів банківського вкладу, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2021 справу передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. У вересні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 04.10.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 17.06.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву разом з усіма документами повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 03.08.2023 постановою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2022 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.09.2023 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 15.09.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 06.12.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. 07.12.2023 року року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку. 19.01.2024 року на адресу суду від відповідача ПуАТ «Банк Михайлівський» в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї, а також заява про закриття провадження в частині позовних вимог. 11.04.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача - задоволено та замінено первісного відповідача уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Паламарчук Віталія Віталійовича на належного відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 15.05.2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. 21.05.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у частині позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А, про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії. 21.05.2024 року року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились про дату місце та час судового розгляду були повідомлені належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача-2 Линник Я.Б. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. у судове засідання не з`явилась про дату місце та час судового розгляду була повідомлена належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача- 2, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.12.2019 року Золотоніським міськрайонним відділом державноїї реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. 12.06.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Золотоніської міської нотаріальної контори Співак М.А. про оформлення спадщини після смерті свого батька - [PERSON] у зв`язку з чим нотаріусом було зареєстровано спадкову справу (витяг №60535387 від 12.05.2020 р.). 12.06.2020 року приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , заведено спадкову справу №34/2020 після померлого [INFO] - [PERSON] , останнє місце проживання якого було: [ADDRESS] , (номер у Спадковому реєстрі 65958193). 17.03.2021 року приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. винесено постанову про відмову у відкритті у вчиненні нотаріальної дії, підстави відмови у видачі свідоцтва приватним нотаріусом є факт письмового звернення (запит нотаріуса №275/01-16 від 26.08.2020 р.) до ПАТ «Банк Михайлівський», м. Київ бульв. Шевченка, 35, про надання підтверджуючих даних щодо грошових коштів на ім`я померлого [PERSON] та зареєстровану належним чином 02.10.2020р. відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В наданій відповіді значиться інформація про розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», а інформація про належність грошових коштів померлому - відсутня. Інших документів, які б підтверджували (посвідчували) право власності померлого батька на грошові вклади у позивача немає, і тому надати їх нотаріусу для видачі свідоцтва про право спадщину - позивач не може. Крім того, в наявній у матеріалах спадкової справи довідці Ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» від 03.10.2016 р. виданій на ім`я [PERSON] , вказано, що зарахуванням коштів на рахунок [PERSON] № [NUMBER] з ТОВ «Інвестиційно розрахунковий центр» [NUMBER] в сумі 50000.00 грн., що відображене в даній інформаційній довідці є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п.7-9 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Як зазначає позивач, відмова Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у підтвердженні факту наявності у спадкодавця [PERSON] коштів грошового вкладу на рахунку [NUMBER] та надання приватному нотаріусу Співау М.А. відомостей про визнання нікчемним правочину щодо зарахування коштів [PERSON] на вказаний рахунок в сумі 50 000, 00 грн. позбавляє нотаріуса можливості оформити на спадкоємця свідоцтво про право на спадщину на банківський вклад. Відповідно до п. 1 ст. 2 до Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов кредитного договору. Згідно зі ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Відповідно до ч. 2 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Як визначено у ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до частин 1-2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої статті 1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно з частиною 9 статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад, щодо якого вкладник зробив розпорядження банку (фінансовій установі), а також на грошовий вклад, щодо якого немає заповідального розпорядження, після смерті вкладника може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на загальних підставах. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Однак, підтвердження того, що [PERSON] , [INFO] , є єдиною спадкоємецею за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. Відповідних даних зі Спадкового реєстру також суду не надано. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Клопотань про витребування спадкової справи, не дивлячись на те, що вказані докази безпосередньо стосуються предмета спору в цій справі, зокрема, щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину, майна, належного спадкодавцю, стороною позивача не заявлено. Поряд із цим, за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , [INFO] , суд позбавлений можливості встановити місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] до ПуАТ «Банк Михайлівський» в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А., про визнання права власності у порядку спадкування на грошові кошти, зобов`язання вчинити дії. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ПуАТ «Банк Михайлівський» в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А., про визнання права власності у порядку спадкування на грошові кошти, зобов`язання вчинити дії є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed