Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

1.Позиції сторін, процесуальні дії [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що у 2023 році їй стало відомо про те, що на її заробітну плату було звернуто стягнення в межах виконавчого провадження [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису №9857 від 12.11.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. В межах вказаного виконавчого провадження з неї було стягнуто 12186, 79 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2024 по справі № 752/15154/23 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем № 9857 від 12.11.2021, а тому всі грошові кошти набуті відповідачем під час виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису безпідставно та мають бути повернуті. Просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 12186, 79 грн та судові витрати. 01.05.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2024 по справі №752/18154/23 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем № 9857 від 12.11.2021. Вказаним рішенням встановлено, що 23.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №9857 від 12.11.2021. Згідно з відповіддю ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.12.2023 №0400-010602/8/202406 з [PERSON] в межах виконавчого провадження [NUMBER] було стягнуто 12 186,79 грн. 3.Релевантні джерела права Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18. Також Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 по справі №201/6498/20 викладено правовий висновок, згідно з яким факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Крім того, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26.10.2022 по справі №229/1026/21, що розглядалась за подібними правовідносинами, з огляду на суб`єктний склад спору (участь фізичної особи - приватного виконавця), предмет позову (повернення безпідставно набутого майна) та характер спірних правовідносин (приватно-правовий) Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. 4.Оцінка доказів та аргументів сторін Суд відзначає, що виконавчий напис, на підставі якого з позивача були стягнуті грошові кошти, в судовому порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Отже, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про те, що належні позивачу грошові кошти були стягнуті у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого напису, що не підлягає виконанню, тобто без наявності на те правових підстав були перераховані відповідачу, а отже вказані кошти являються безпідставно ним отриманими, що має наслідком повернення вказаних коштів позивачу. Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані позовні вимоги позивача та розмір безпідставно отриманих коштів в межах виконавчого провадження [NUMBER]. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1 211,20 грн. за подання позовної заяви до суду, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: approved