Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. 16.08.2024 представник заявника, адвокат Демченко О.О., який діє в інтересах заявника [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991, включно. В обґрунтування заяви вказує, що [PERSON] , народився [INFO] в Дніпропетровської області, відповідно до чого в книзі реєстрації актів про народження зроблений відповідний актовий запис. 3 13.07.1987 року по 13.02.1990 року працював машиністом екскаватора в кар?єрі 4 розряду Ганівського кар?єру Ганівського Пудоуправління. 3 26.08.1997 року по 07.06.2001 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 розряду спеціалізованої дільниці « 10 з ремонту устаткування РЗФ-2 ремонтного цеху № 2 управління ремонтів технологічного устаткування. Був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.01.1990 року по 16.07.2004. Також був одружений та від шлюбу народилась донька. Паспорт громадянина України заявник ніколи не отримував, у зв`язку з чим на даний час виникла необхідність, але при зверненні до Тернівського відділу у м. Кривому Розі ДМС з заявою про видачу йому паспорта громадянина України, заявник отримав відмову. Зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для отримання паспорту громадянина України та отримати паспорт іншим способом не має можливості. Стислий виклад позиції заінтересованої особи. 24.09.2024 через канцелярію суду надійшли пояснення представника заінтересованої особи Єлізарової К., в я кому вона вказує, що для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року подаються такі документи: трудова книжка, атестати або дипломи про навчання, копія будинкової книжки з штампом реєстрації на території України, копію паспорта громадянина колишнього [NUMBER] з внесенням напису органами внутрішніх справ України «громадянин України» тощо. Повідомляє, що згідно облікових даних та відомостей відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Тернівському районі, громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Сергіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 р.н. серії [NUMBER] виданий 08.08.1977 року Тернівським РВВС м. Кривого Рогу та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.01.1990 року по 16.07.2004 рік та знятий з реєстраційного обліку за рішенням суду. Додатково повідомляє, що в реєстрі ВДРАЦСу міститься не повна інформація про актовий запис про народження, а саме актовий запис про народження № 35 від 08.06.1961 р.н. складений на [PERSON] , [INFO] без внесення по-батькові та відсутнє місце народження громадянина. Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про громадянство України» потрібно, щоб в реєстрах [NUMBER] актовий запис про народження був повний, а саме повністю зазначено [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Сергіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області. Заяви, клопотання учасників справи. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Представник заявника, адвокат Демченко О.О. в судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Черниш М.М. в судовому засіданні підтримав надані письмові пояснення. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2024 заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи на 09-30 год. 05.11.2024, за правилами окремого провадження, та витребувано інформацію. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із заяви та доданих до заяви матеріалів встановлено, що згідно заяви про видачу паспорта, [PERSON] народився [INFO] в с. Сергіївка, Ордо-Василівського с/с, Софіївського району Дніпропетровської області, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] українець, мати [PERSON] українка, вказано видати паспорт серії [NUMBER] від 08.08.1977, на підставі свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.06.1961, (а.с. 43). Відповідно до довідки від 30.08.2023 №591/2 виданої начальником ВНН та РП ПрАТ «Півн ГЗК», [PERSON] , [PERSON] , [INFO] дійсно працював у ПрАТ «Півн ГЗК», а саме з 13.07.1987 по 13.02.1990 помічником машиніста екскаватора в кар?єрі 4 розряду Ганнівського кар?єру Ганнівського Рудоуправління, та 13.02.1990 звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП УРСР; також з 26.08.1997 по 07.06.2001 слюсаром черговим та з ремонту устаткування 3 розряду спеціалізованої дільниці № 10 в ремонту технологічного устаткування РЗФ-2 ремонтного цеху №2 управління ремонтів технологічного устаткування та 07.06.2001 звільнено за власням бажанням, ст.38 К3пП України (а.с. 13). З довідки від 14.07.2023 №12/02-01-22/1770 вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.01.1990 по 16.07.2004, та станом на 13.07.2023 зареєстрованим не значиться, що також підтверджується копією поквартирної картки та карткою реєстрації (а.с 15, 39-40, 41-42). Згідно відповіді Тернівського відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.11.2022 №1230/135-22, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення юридичного факту проживання на території України (а.с. 10). Судом не було відхилено жодного доказу наданого сторонами. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти постійного проживання на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, відповідно до яких громадянами України є громадяни колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (далі - СРСР), які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Сергіївка, Ордо-Василівського с/с, Софіївського району Дніпропетровської області, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] українець, мати [PERSON] українка, при цьому [PERSON] видавався паспорт серії [NUMBER] від 08.08.1977, на підставі свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.06.1961, що підтверджується заявою про видачу паспорта (а.с. 43). Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року, в редакції\~Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі\~Порядок). Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до\~ЗУ «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 №1543-ХІІ\~станом на 24 серпня 1991(13 листопада 1991). Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі\~статті 3 Закону України «Про громадянство»\~і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23). У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, з довідки від 14.07.2023 №12/02-01-22/1770 вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.01.1990 по 16.07.2004, та станом на 13.07.2023 зареєстрованим не значиться, що також підтверджується копією поквартирної картки та карткою реєстрації (а.с 15, 39-40, 41-42). Відповідно до довідки від 30.08.2023 №591/2 виданої начальником ВНН та РП ПрАТ «Півн ГЗК», [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] працював у ПрАТ «Півн ГЗК», а саме з 13.07.1987 по 13.02.1990 помічником машиніста екскаватора в кар?єрі 4 розряду Ганнівського кар?єру Ганнівського Рудоуправління, та 13.02.1990 звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП УРСР; також з 26.08.1997 по 07.06.2001 слюсаром черговим та з ремонту устаткування 3 розряду спеціалізованої дільниці № 10 в ремонту технологічного устаткування РЗФ-2 ремонтного цеху №2 управління ремонтів технологічного устаткування та 07.06.2001 звільнено за власням бажанням, ст.38 К3пП України (а.с. 13). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Аналізуючи викладені норми права та надані докази, також враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для отримання паспорту громадянина України, суд вважає, що докази надані заявником в своїй сукупності підтверджують, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991, тому існують правові підстави для задоволення даної заяви . На підставі викладеного та

Outcome: approved