Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

08.03.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона, а також відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинській області від 04.10.2023 року в справі № 161/9654/23 було визначено, що розмір її частки у спільному майні становить 1/4 частину. Частки відповідачів у праві власності на квартиру не визначались. На даний час, між нею та іншими співвласниками спірної квартири склалися неприязні відносини, які унеможливлюють спільне володіння таким майном. Враховуючи наведене, просить суд стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/4 частки квартири [ADDRESS] , припинити її право власності на вказану частку у спірному майні з дня отримання нею грошової компенсації, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2024 року [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній справі (а.с. 35). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024 року по справі було призначено судову комплексну оціночно-будівельну експертизу, яка була доручена експертам Волинського НДЕКЦ МВС України, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено (а.с. 51-52). 30.09.2024 року від вищевказаної експертної установи до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № КСЕ-19/103-24/7163 від 25.09.2024 року (а.с. 72-73). 05.11.2024 року позивачкою подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного 29.10.2024 року ФОП [PERSON] (а.с. 98-99). В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити стягнути з відповідачів на користь позивачки компенсацію вартості частки квартири в сумі 266885 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували щодо задоволення позову, суду пояснили, що позивачка будь-яких витрат на утримання спірної квартири ніколи не несла, їх фінансове становище є вкрай складним, а тому вони не мають можливості виплатити останній компенсацію вартості 1/4 частки квартири. Крім того, вважають, що сума грошової компенсації, зазначена позивачкою є завищеною. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.04.2007 року відділом реєстру житлового фонду департаменту ЖКГБ Луцької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстроване у відділі реєстру житлового фонду під № 766-р/193, яким [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 4). На підставі рішення Луцької міської ради № 55/102 від 31.01.2024 року вул. Щусева було перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 47-48). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинській області від 04.10.2023 року в цивільній справі № 161/9654/23 визначено, що [PERSON] належить 1/4 частка у спільній сумісній власності на вищевказану квартиру. Вказане судове рішення 07.11.2023 року набрало законної сили (а.с. 6-7). Той факт, що позивачці належить на праві власності 1/4 частка квартири [ADDRESS] також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 366216052 від 16.02.2024 року (а.с. 8). Судом також встановлено, що частки інших співвласників відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності не визначалися. У своєму позиві позивач [PERSON] просить стягнути із відповідачів на її користь компенсацію вартості належної їй 1/4 частки квартири та припинити її право власності на вказану частку. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як передбачає ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.ч. 1, 7 ст. 41 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України). Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з співвласників, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший зі співвласників позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Отже, у справах, за спорами в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05.07.2023 року у справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23), від 03.02.2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03.06.2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30.09.2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19). У даному спорі, позивачка, на підставі положень ст. 364 ЦК України, просить суд про припинення своєї частки у спільному майні сторін і отримання від відповідачів грошової компенсації, що, беззаперечно, є її правом, а тому її вимоги ґрунтуються на вимогах Закону. Відповідачі, з-поміж іншого, свої заперечення щодо задоволення позову мотивували тим, що у них відсутня фінансова спроможність здійснити компенсацію позивачці вартості належної їй частки у спірному майні. Однак, вищевказані доводи суд до уваги не приймає з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язок сплати компенсації вартості частки у спільному майні, встановлений на підставі судового рішення є грошовим зобов`язанням у розумінні ст. 509 ЦК України і на нього розповсюджують положення книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання». Згідно з ч. 1 ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), платоспроможність (чи бажання) відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову останні продовжать володіти спірною квартирою зі збільшенням у кожного з них частки у праві спільної сумісної власності на майно. Відтак, їх не можна вважати неплатоспроможними. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність чи бажання відповідачів на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідачів коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у відповідачів будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідачів, у тому числі на присуджену йому річ (ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2024 року у справі № 522/15212/19 (провадження № 61-10968св23). На обґрунтування заявлених вимог позивачкою було надано висновок про вартість об`єкта оцінки, складеного ФОП [PERSON] , відповідно до якого вартість 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 29.10.2024 року складає 266885 грн. (а.с. 99). На спростування вищевказаного висновок про вартість об`єкта оцінки, стороною відповідача було надано звіт про оцінку 1/4 частини однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виготовлений ТзОВ «ВМБ-Нерухомість» відповідно до якого вартість спірної частки вказаного об`єкту нерухомого майна станом на 02.12.2024 року складає 254393 грн. (а.с. 112-142). При вирішенні даного спору суд приймає до уваги наданий стороною відповідача звіт про оцінку, оскільки такий здійснений за безпосереднього візуального обстеження, спостережень, вивчення технічної документації, планів та специфікацій, тоді як наданий позивачкою висновок про вартість об`єкта оцінки складений без фізичного огляду квартири та виключно шляхом порівняльного підходу. На переконання суду, вказаний вище звіт ТзОВ «ВМБ-Нерухомість» є належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, що підтверджує вартість спірного майна. З огляду на наведене, із відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню грошові кошти в розмірі 254393 грн. у якості компенсацію вартості 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, право власності позивачки на вищевказану частку у квартирі повинно бути припиненим із одночасним визнанням за відповідачами права спільної сумісної власності на таке майно. У свою чергу, суд вважає необґрунтованою вимогу [PERSON] про припинення за нею права власності на 1/4 частку квартири саме після сплати відповідачами її повної вартості, оскільки задоволення даної вимоги позбавить останніх можливості реалізувати спірне майно та за рахунок даних коштів виконати покладене на них зобов`язання. При цьому, у випадку здійснення його (рішення) примусового виконання, виконавець у відповідному виконавчому провадженні зможе звернути стягнення на майно відповідачів, у тому числі на присуджену йому річ, а виручені від реалізації кошти спрямувати на задоволення вимог позивачки, як стягувача. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошової компенсації та припинення права власності на спільне нерухоме майно в повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як було встановлено судом, позивачці [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній справі. Ціну позову необхідно визначати у розмірі 266885 грн., оскільки саме цю суму позивачка просила стягнути на її користь у якості компенсації вартості належної ій частки квартири, а тому судовий збір, який підлягав сплаті, повинен становити 2668,85 грн. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», із відповідачів на користь держави підлягає стягненню 2543,93 грн. судового збору, тобто сума пропорційно розміру задоволених позовних вимог («254393 грн. розмір задоволених вимог» / «266885 грн. ціна позову» х «2668,85 грн. судовий збір, що підлягав сплаті»). Також, із позивачки на користь держави підлягає стягненню 124,92 грн. судового збору, тобто сума судового збору пропорційна розміру позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено («2668,85 грн.» - «2543,93 грн.»).

Outcome: partial