Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У травні 2024 року до Ленінського районного суду м. Кіровограда звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, а також щодо компенсації (відшкодування) моральної шкоди, спричиненої тривалим невиконанням судових рішень, які набрали законної сили , а також тривалим невиконанням судових рішень про стягнення з державного органу коштів на користь позивача. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач є пенсіонером за вислугою років Державного департаменту з питань виконання кримінальних покарань, і був звільнений з посади начальника Петрівської виправної колонії № 49 та відповідно перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Рішеннями Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 липня2022 у адміністративній справі № 340/3187/22, в тому числі від 31 січня 2023 у адміністративній справі № 340/5977/22, а також від 22 січня 2024 у адміністративній справі № 340/10155/23, які набрали законної сили, були задоволені усі по суті його позовні вимоги у повному обсязі. Однак, державний орган в особі - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області по теперішній час не в повному обсязі виконало вищевказані рішення суддів, тим самим, напевно є умисне перешкоджання з боку відповідача у їх повному та належному виконанні. Крім того, наразі судом встановлено судовий контроль за виконанням саме цих рішень, але, окрім систематичного неприйняття відповідних звітів судом та надання нових строків для їх подання справа жодним чином не здвинулась з «мертвої точки», і тому й по нині рішення суддів залишаються не виконаними. Безпосередньо у правовій і соціальній державі усі рішення суддів, які набрали законної сили повинні бути виконані у розумні строки, оскільки це є запорукою справедливості. Однак, на даний момент ні про яку справедливість не має і мови, так як, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у 3 (трьох) справах взагалі не довело, що таке діяло і діє у спосіб визначений діючим законодавством України при нарахуванні та виплаті відповідних сум певним категоріям громадян України до яких також належить і позивач. Насамперед, позивач у свою чергу, двічі звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, і двічі надавав відповідні довідки із Департаменту з питань виконання кримінальних покарань за № 9/3-217 від 13 липня 2021, та за № 9/3-705 від 08 вересня 2022, проте, законні вимоги не були виконані. Крім того, 27 жовтня 2023 р. він особисто звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити щомісячну доплату до пенсії в сумі 2000 гривень з 01 липня 2021 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» № 713 від 14 липня 2021, проте, відповідач також протиправно відмовив у законній вимозі. Наразі є 3 (три) судових рішення, які набрали законної сили, та ні одне із цих рішень відповідач в особі - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у повному обсязі не виконало, що в цілому є відвертим ігноруванням таких рішень суддів, і такі дії чи бездіяльність державного органу (відповідача) є саме протиправними. Вказано, що позивач як особа похилого віку (пенсіонер) та учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС повинен протягом тривалого часу відволікатись від свого спокійного образу життя і вимушений систематично подавати позови до суду задля подальшого захисту своїх прав та законних інтересів, і при цьому, постійно переносити емоційні хвилювання, потрясіння та додаткові навантаження у вигляді стресу на свій власний організм. Факт заподіяння моральної шкоди підтверджується діями і бездіяльністю державного органу в особі - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, який систематично ігнорує як рішення суду, які набрали законної сили, так і чинне законодавство України, тим самим нехтуються й нівелюються відповідні норми прямої дії, що чітко визначені у Конституції України. Позивач вважає, що в даному випадку, сума достатня для відшкодування завданої йому моральної шкоди (немайнового характеру) становить 130 000 грн., і яка є в повній мірі обґрунтованою. Просив суд визнати протиправними дії та бездіяльність саме Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка пов`язана із систематичним невиконанням судових рішень у наступних справах: № 340/3187/22, № 340/5977/22 та № 340/10155/23, оскільки такі дії чи бездіяльність відповідача породжує і завдає йому як позивачу\~ моральної шкоди. Дійсно, 25 серпня 2022 набрало законної сили рішення суду у справі за № 340/3187/22, тобто, по теперішній час відповідач протягом 20 місяців поспіль не в повному обсязі виконав дане рішення суду, а відтак,\~ вважає, що відповідач повинен у якості компенсації спричиненої моральної шкоди сплатити 6500 гривень за кожен місяць прострочення виконання рішення суду від 25 серпня 2022, що є співмірним відшкодуванням з урахуванням глибини і тривалості душевних страждань. Оскільки, безпосередньо ч. 4 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Таким чином, відповідач після перерахунку пенсії не виплатив 351483,53 гривень, які суд зобов`язав нарахувати і виплатити йому як позивачу, а тому, стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області моральної шкоди у розмірі 130000 гривень є цілком обґрунтованим через надмірно тривале невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є безпосереднім відшкодуванням за спричинену шкоду немайнового характеру. За весь цей час тривалої бездіяльності відповідача, а саме, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, він особисто вимушений витрачати досить значний час та сили, задля доведення своєї правоти, що в свою чергу призводить до позбавлення можливості продовжувати своє спокійне й помірне життя, що також вимагає додаткових зусиль для його подальшої організації, у зв`язку з чим,\~ просив суд захистити конституційне право на належну компенсацію моральної шкоди. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2024 року цивільну справу передано до Кіровського районного суду м. Кіровограда за підсудністю. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 червня 2024 року прийнято з Ленінського районного суду м. Кіровограда до розгляду матеріали справи, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного\~ провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 04 липня 2024 року від представника Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву у кому вказано, що за твердженнями позивача на момент подання даного позову вказані рішення не виконані в повному обсязі (в частині виплати коштів). В матеріалах справи відсутні докази про визнання неправомірними дій/бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області під час виконання, рішень суду у справах 340/3187/22, 340/5977/22, 340/10155/23. Відповідне рішення уповноваженого органу відсутнє. Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності встановленої незаконності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Дані щодо незаконності дій відповідальної посадової особи або органу Пенсійного фонду у позовній заяві та матеріалах справи відсутні. Відсутні належні докази завдання моральних страждань, оскільки вони ґрунтуються лише на суб`єктивних твердженнях позивача не підтверджених належними доказами, що є лише суб`єктивними припущеннями та не можуть братися судом до уваги. Також, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди та критеріїв з яких він виходив визначаючи розмір шкоди. Вказано, що позовні вимоги в частині стягнення шляхом безпосереднього списання з Єдиного казначейського рахунку, суперечать судовій практиці. 05 липня 2024 року до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Позивач перебуває на обліку в головному управлінні та одержує пенсію за вислугу років по лінії Державної пенітенціарної служби України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 22 березня 2024 р. [PERSON] звернувся до головного управління із заявою-зверненням, в якій просив надати інформацію та відомості щодо причин та умов, які унеможливлюють виконання рішень суду у справах № 340/3187/22, 340/5977/22 та за 340/10155/23. Головним управлінням надано відповідь за № 3624-3495/М-09/8-1100/24 від 28 березня 2024 на звернення позивача, якою повідомлено про виконання головним управлінням, в межах визначеної законодавством компетенції та наданих повноважень, на даний час вчинено всі дії, для здійснення перерахунку та виплати пенсії на виконання судових рішень. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 по справі № 340/3187/22, позивачу проведено перерахунок пенсії за період з 01 квітня 2019 по 31 січня 2023 та нараховано суму доплати у розмірі 351 483,53 грн. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 по справі № 340/5977/22, проведено перерахунок пенсії за період з 01 грудня 2020 по 28 лютого 2023 та нараховано суму доплати у розмірі 15 468,63 грн. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 по справі № 340/10155/23, [PERSON] проведено перерахунок пенсії. В зобов`язальній частині судового рішення по справі № 340/10155/23 відсутнє зобов`язання щодо перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром. З 01 березня 2024 розмір пенсії позивача з урахуванням індексації, проведеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 № 185 складає 25 354,76 грн. (17 755,16 грн. (25 364,51 грн. (грошове забезпечення) х 70%) + 2485,72 грн. (17 755,16 х 14% індексація пенсії з 01 березня 2022) + 1500,00 грн. (індексація пенсії з 01 березня 2023) + 1500,00 грн. (індексація пенсії з 01 березня 2024) + 2000,00 грн. (щомісячна доплата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 №713) + 113,88 грн. додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 3 категорії). Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 № 185 встановлено, що з 1 березня 2024 року, розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2023 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Максимальний розмір пенсії станом на 01 березня 2024 складає 23610 грн. (2361,00 грн. х 10, де 2361,00 грн. - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 березня 2024). Оскільки розмір пенсії [PERSON] (25 354,76 грн.) перевищує максимальний розмір пенсії (23610 грн.), виплата пенсії проводиться в розмірі 23 610 грн. Доплата пенсії за рішенням суду від 22 січня 2024 по справі № 340/10155/23 за період з 01 червня 2023 по 29 лютого 2024 відсутня. Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі - Реєстр). Інформацію про суми, необхідні для виконання вищезазначених рішень суду надано Пенсійному фонду України, як до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, шляхом включення до Реєстру. У Реєстрі наявна інформація, зокрема, про суми заборгованості, дату набрання рішенням суду законної сили. Оскільки загальний облік усіх судових рішень в Реєстрі та проведення виплат за такими рішеннями здійснюється централізовано, таким чином Пенсійний фонд України поінформований про усі рішення суду, внесені територіальними органами до Реєстру. Вказано, що на даний час Пенсійним фондом України забезпечено фінансування виплат за судовими рішеннями, які набрали законної сили, по 19.09.2020 включно. Головне управління з квітня 2021 року позбавлене функції фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат. Фінансування зазначених виплат здійснюється централізовано - Пенсійним фондом України. Вимоги позивача щодо компенсації моральної шкоди, спричиненої тривалим невиконанням рішень суду, які набрали законної сили вважає безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Позивач в позовній заяві наводить свою позицію щодо понесення ним моральної шкоди чи фізичних страждань, проте жодним доказом це не підтверджено. Не зрозуміло які саме дії головного управління позивач вважає неправомірними та не зазначено причинний зв`язок між діями головного управління та моральними стражданнями. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року (справа № 340/3187/22) адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в проведенні перерахунку та виплати пенсії [PERSON] на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.07.2021 р. № 9/3-217. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 року перерахунок пенсії [PERSON] на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.07.2021 р. № 9/3-217 «Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії»\~ за аналогічною посадою, та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії. Стягнуто на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (ЄДРПОУ 20632802). Рішення суду набрало законної сили 25 серпня 2022 року. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року (справа №340/5977/22) адміністративний позов [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802; адреса: вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, 25006) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати призначеної [PERSON] пенсії на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань № 9/3-705 від 8 вересня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату призначеної [PERSON] пенсії на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань № 9/3-705 від 8 вересня 2022 року, з урахуванням виплачених сум. Стягнуто на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області\~\~ (код ЄДРПОУ 20632802) Рішення суду набрало законної сили 03 березня 2023 року. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року (справа №340/10155/23) адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щомісячної доплати до пенсії, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відновити з 01.06.2023 року нарахування та виплату [PERSON] щомісячної доплати до пенсії, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Стягнуто на користь [PERSON] судові витрати на сплату судового збору в сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Рішення суду набрало законної сили 22 лютого 2024 року. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року Головним управлінням Пенсій1ного фонду України проведено перерахунок пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2023 року та нараховано суму доплати у розмірі 351 483,53 грн. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 по справі № 340/5977/22, проведено перерахунок пенсії за період з 01 грудня 2020 по 28 лютого 2023 та нараховано суму доплати у розмірі 15 468,63 грн. На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 по справі № 340/10155/23, [PERSON] проведено перерахунок пенсії. Однак, як вбачається з матеріалів справи, такі виплати проведені не були, оскільки доплати пенсій на виконання рішень судів були профінансовані лише по 19 вересня 2020 року включно. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що рішення судів в повному обсязі не виконано. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Виконання судового рішення - сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року). Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Також, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт заподіяння Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність бездіяльності відповідача встановлено рішеннями Кіровоградського окружного адміністративного суду , які набрали законної сили. Посилання відповідачів на те, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, суперечить наявним у справі та описаним вище обставинам. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial