Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

1 квітня 2024 року представник позивачки [PERSON] адвокат Захватаєв А.С. звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд визнати спільною сумісною власністю позивачки та відповідача наступне майно: квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею 81,1\~кв.м, житловою площею 40\~кв.м; земельну дiлянку, кадастровий номер 5123755100:02:004:0989, загальною площею 0,0300\~ га за адресою: [ADDRESS] ; земельну дiлянку, кадастровий номер 5123755100:02:004:0103,\~загальною площею 0,0344 га за адресою: [ADDRESS] та земельну дiлянку, кадастровий номер 5123755100:01:002:1208,\~загальною площею 0,0800 га за адресою: Одеська область, Овiдiопольський район, Овiдiопольська селищна рада, масив 85, дiл. 19; подiливши спiльну сумiсну власнiсть,\~визнавши за\~позивачкою [PERSON] \~право власностi на 1/2 частку вищевказаного нерухомого майна. Представник позивачки\~просив суд,\~стягнути з\~відповідача вже\~понесені нею\~судові витрати\~у виду\~судового збору\~у розмірі\~9084\~грн.,\~витрати на\~проведення оцінки\~нерухомого майна\~4500\~грн.\~та очікувані\~витрати на\~правову допомогу,\~які згідно\~орієнтованого розрахунку\~судових витрат\~становлять 40000\~грн.,\~докази про\~які будуть\~подані разом\~з заявою\~про вирішення\~питання розподілу\~судових витрат. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.12.2024 р. - позов [PERSON] задоволений частково ; визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне нерухоме майно: квартиру за адресою : [ADDRESS] ,\~загальною площею 81,1\~кв.м, житловою площею 40\~кв.м\~; земельну дiлянку, кадастровий номер 5123755100:02:004:0989, загальною площею 0,0300\~ га за адресою : [ADDRESS] ; земельну дiлянку, кадастровий номер 5123755100:02:004:0103,\~загальною площею 0,0344 га за адресою: [ADDRESS] \~; подiлено спiльну сумiсну власнiсть\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~з визнанням за [PERSON] \~права власностi на 1/2 частку :\~квартири за\~адресою :\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею 81,1 кв.м, житловою площею 40\~кв.м; земельної дiлянки, кадастровий номер 5123755100:02:004:0989, загальною площею 0,0300 га за адресою:\~ [ADDRESS] та земельної дiлянки, кадастровий номер 5123755100:02:004:0103,\~загальною площею 0,0344 га за адресою: [ADDRESS] \~; стягнуто\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] судовий збір в сумі 8273,80 грн. ; в задоволенні решти позову відмовлено. Так, до проведення судових дебатів, 27.05.2024 р., представником позивачки [PERSON] за ордером адвокатом Захватаєвим А.С. до суду було надіслано заяву про вирішення питання судових витрат на правову допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 09.12.2024\~р.\~представник позивачки\~ [PERSON] \~-\~адвокат Захватаєв\~А.С.\~звернувся до\~суду з\~заявою про\~вирішення питання\~розподілу судових\~витрат у\~додатковому рішенні\~в порядку\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~в якій\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~позивачки [PERSON] \~процесуальні (судові)\~витрати на\~правову допомогу\~(на\~професійну правничу\~допомогу),\~пов`язані з\~розглядом справи,\~які [PERSON] \~має сплатити,\~як гонорар\~адвокату Захватаєву\~А.С.,\~у розмірі\~40000\~грн.\~відповідно до\~договору №\~24/01-03\~від 10.01.2024\~р «Про\~надання правничої\~допомоги»,\~якій наявний\~в матеріалах\~справи.\~Заява містить\~опис робіт,\~виконаних адвокатом\~у зв`язку\~із розглядом\~цієї справи,\~також до\~заяви адвокат\~Захватаєв А.С.\~надав акт\~приймання-передачі\~надання послуг\~між адвокатським\~бюро «Андрія\~Захватаєва» та\~ [PERSON] \~від 07.12.2024\~за договором\~про надання\~правничої допомоги\~№ 24/01-03\~від 10.01.2024\~р.\~ (т. 2 а.с. 1-12). 13.12.2024 р. від відповідача Козиренка О.М. до суду надійшли заперечення на вищевказану заяву, в яких відповідач не погоджується з заявленим представником позивачки розміром витрат на правову допомогу у сумі 40000 грн., просить визнати розмір цих витрат надмірним та зменшити їх до розумного розміру, що відповідає складності справи, але не більше як 5000 грн., та при розподілі витрат врахувати вимоги ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що справа не містила складних юридичних та фактичних питань, заявлена сума витрат є надмірною з огляду на її невідповідність обсягу виконаних робіт, а обсяг роботи адвоката Захватаєва А.С. наведений у описі робіт є значно завищений, заявлений розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципу розумності. Відповідач вказує, що розглянута судом справа про поділ майна подружжя не є складною, оскільки її розгляд базується на правових нормах, які прямо регулюють ці питання. Окрім того відповідачем було частково визнано позовні вимоги, що спростило розгляд цієї справи, а у задоволенні решти позовних вимог, щодо яких він заперечував, судом було відмовлено. Також відповідач вказує, що договір про надання правничої допомоги був укладений 10.01.2024 р., в той час як адвокат збирав матеріали для складання позову до укладення договору про надання правничої допомоги, а саме 19.12.2023 р. адвокат Захватаєв А.С. замовив інформаційну довідку з державного реєстру прав щодо наявності реєстрації права власності відповідача на об`єкти нерухомого майна і саме на підставі цієї довідки готувався позов і вона була подана разом з позовом на підтвердження наявності спільного майна подружжя. Враховуючи, що підготовчі дії були виконані адвокатом до укладання договору про надання правничої допомоги, відповідач вважає, що адвокат безпідставно включив до опису робіт час витрачений на збір матеріалів для підготовки позову. Також відповідач вказує, що представником позивачки були безпідставно включені до обсягу робіт дії з замовлення та отримання експертних оцінок на нерухоме майно, яке було предметом спору, в тому числі виготовлення копій звітів, витрат на поштові послуги тощо, оскільки суд при розгляді справи встановив, що представник позивачки передчасно і безпідставно звернувся до суб`єкта оціночної діяльності (оцінювача) з метою визначення вартості спірного майна та отримання оплатних звітів про оцінку. Також відповідач вказує, що, адвокатом зазначено занадто багато часу, які були необхідні на підготовку клопотань, заяв, заперечень. Також, відповідач просив суд у своїх письмових запереченнях про проведення судового засідання без його участі (т. 2 а.с. 20-26). Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав свою заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу у сумі 40000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду вищевказані заперечення від 13.12.2024 р., які містять клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги та клопотання про розгляд заяви представника позивачки за відсутністю відповідача (т. 2 а.с. 20-25). Згідно ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали цивільної справи, заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову допомогу з доданими до неї документальними доказами, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат - покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону). За приписами ст.ст. 19,30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Гонорар - є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб?єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз?яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Суд наголошує, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». 12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов?язковими для суду зобов?язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44). Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» («Iatridis v. Greece», заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов?язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов?язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов?язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов?язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» («Pakdemirli v. Turkey», заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов?язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). Суд зобов?язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та співмірною зі складністю справи. Суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial