Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Кілійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, з урахуванням уточнень, про встановлення факту та стягнення спричиненої шкоди, у якому просить встановити юридичний факт, що батько [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та одноособово утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 88500,00 грн та моральну шкоду в розмірі 100\~000 (сто тисяч) гривень, та судовий збір. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі,\~уякому народились дві доньки, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Старша дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом з відповідачем та перебуває на її утриманні, а молодша дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та перебуває на його одноособовому утриманні. Відповідач [PERSON] взагалі не опікується донькою [PERSON] , [INFO] , жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріально дитину не забезпечує. На протязі 2023-2024 років позивачем витрачено на лікування доньки та матеріальне її забезпечення 177000 гривень. Вважає, що половину витрачених коштів, а саме 88500,00 грн, слід стягнути з відповідачки, оскільки вона відмовляється їх відшкодовувати, мотивуючи це тим, що вона ніде не працює. Також вважає, що через протиправну бездіяльність відповідача щодо участі у вихованні дитини він отримав моральні страждання, які оцінює у 100000,00 грн та просить їх стягнути з відповідачки. Позивач у судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала частково, не згодна з позовом в частині стягнення з неї шкоди і судових витрат. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби\~Кілійського районного\~управління юстиції\~в Одеській\~області сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 12.11.2024 шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у сторін народилися дві доньки, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 28.11.2024 року між сторонами укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №376, відповідно до якого вказаний договір укладено стосовно місця проживання їх спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю (відповідачкою) за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком (позивачем) за адресою [ADDRESS] . Місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем за вказаною адресою також підтверджується актом про встановлення фактів від 26.11.2024, складеного старостою Кілійської міської ради Дмитрівського старостинського округу №4, де вказано що дитина проживає з батьком з лютого місяця 2023 року, та характеристикою позивача, якою зокрема останній характеризується з позитивної сторони, ввічливий, охайний, за характером спокійний. Отже встановлено, що з лютого місяця 2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , виховується та утримується позивачем самостійно, проживає з ним за однією адресою, та перебуває на його повному утриманні, у зв`язку з чим, згодом, сторонами це було обумовлено вищевказаним відповідним нотаріально посвідченим договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої, другої\~статті 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ( ч. 2\~ст. 3 СК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. ( ч. 2\~ст. 315 ЦПК України). Встановлення даного факту позивачу необхідно для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, одноосібно звертатись до державних та інших закладів і установ в інтересах дитини, а також переміщення разом з дитиною без згоди матері, яка з дитиною не проживає. Враховуючи те, що іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення матеріальної моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В обґрунтування завдання матеріальної шкоди позивач посилається на ту обставину, що ним на протязі 2023-2024 років було витрачено на лікування доньки та матеріальне її забезпечення 177000 гривень, половину з яких необхідно стягнути з відповідачки. Водночас, жодних доказів зазначених витрат на дитину матеріали справи не містять. Положення\~ст.\~1167\~ЦК України встановлює загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Випадки, коли особа має право на відшкодування моральної шкоди, передбачені також\~статтею 23 ЦК України, а саме - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позову в цій частині, позивач посилається на те, що через протиправну бездіяльність відповідачки щодо участі у вихованні їх спільної дитини він отримав справжній шок.Бездіяльністю відповідачки у прийнятті участі у вихованні дитини, йому, з урахуванням вимог розумності і справедливості, нанесено моральну шкоду, яку позивач оцінив у 100000,00 (сто тисяч) гривень. Тим часом належних та допустимих доказів спричинення моральних страждань у визначеному розмірі позивачем не надано, проте враховуючи, що відповідачкою не спростовано факту спричинення позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме стягнення з відповідачки суми моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн, позаяк відповідачкою не надано та не наведено жодних фактів прийняття участі у спільному вихованні їх дитини, яка проживає разом з батьком, що також прямо передбачено їх спільним договором від 28.11.2024. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial