Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.11.2015 Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 103. В обґрунтування позову зазначено, що 07.11.2015 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи неможливість примирення з відповідачем, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача просила слухання справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити в повному об`ємі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв та відзиву на позов не надав. Оголошення про виклик відповідача розміщено з додержанням вимог, передбачених частини 11 статті 128 Цивільного процесуального\~кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального\~кодексу України, з огляду на те, що належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається\~з копії\~Свідоцтва про\~шлюб,\~серії [NUMBER] ,\~07\~листопада 2015\~року,\~між [PERSON] \~та [PERSON] виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 103. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на " [PERSON] " (а. с. 6). Сторони від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 17.03.2020 (а. с. 7). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). Судовим розглядом встановлено, що позивачка продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дитини відсутній. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивачки, яка не заявляла вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved