Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

В серпні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд поновити її батьківські права відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.03.2018 року, її було позбавлено батьківських прав відносно них. Розпорядженням Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №496 [PERSON] було призначено опікуна [PERSON] та покладено на неї відповідальність за збереження житла та майна за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована та має право користування житловою площею [PERSON] . Розпорядженням Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №497 [PERSON] було призначено опікуна [PERSON] та покладено на неї відповідальність за збереження житла та майна за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована та має право користування житловою площею [PERSON] . Позивач зазначає, що на даний час вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстровано 22.07.2023 року Голосіївським відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено актовий запис №712 та видано Свідоцтво серії [NUMBER] . Від даного шлюбу [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №712 та вдане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . На даний час у [PERSON] радикально змінилися умови життя; вона веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце проживання. Позитивно характеризується за місцем свого проживання та місцем роботи. [PERSON] має можливість та бажання виконувати батьківські обов`язки; бажає та має можливість приймати участь в житті свої доньок. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Чекулаєва С.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2024 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2024 року, у справі було закінчено підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та поновити її батьківські права відносно доньок. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, надавши висновок, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає за доцільне поновити батьківські права [PERSON] . Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, вказавши на доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] . Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . На підставі розпорядження Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №496 [PERSON] було призначено опікуна [PERSON] , на яку покладено відповідальність за збереження житла та майна за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована та має право користування житловою площею [PERSON] . На підставі розпорядження Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №497 [PERSON] було призначено опікуна [PERSON] , на яку покладено відповідальність за збереження житла та майна за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована та має право користування житловою площею [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 4 цієї статті суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-14737 від 24.10.2024, орган опіки і піклування вважає за доцільне поновити батьківські права [PERSON] щодо дітей - неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . З наданих стороною позивача доказів, а також зі змісту зазначеного висновку вбачається, що на даний час мати дітей радикально змінила спосіб життя, має бажання та можливість приймати участь в житті та утриманні доньок, піклуватися про їхній фізичний та духовний розвиток, утримувати їх матеріально, сприяти їхньому розвитку та гарному вихованню. Згідно довідки КМНКЛ «Соціотерапія» №501237 від 22.08.2024. [PERSON] під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно. Чоловік [PERSON] - громадянин [PERSON] - військовослужбовець, отримує заробітну плату у розмірі вище за середній, а також не заперечує проти її поновлення у батьківських правах і зобов`язується піклуватися про [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За результатами обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] спеціалістами Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м.Києві встановлено, що у квартирі чисто та охайно, в усіх кімнатах зроблено косметичний ремонт. В наявності нові побутові електроприлади, нові меблі. Опікун [PERSON] стосовно поновлення батьківських прав [PERSON] жодних заперечень не має. Малолітня [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , виявили бажання проживати і перебувати на вихованні своєї матері [PERSON] , про що надали до Служби у справах дітей письмові згоди. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. В ході розгляду справи судом не встановлено доказів, що поновлення позивачу батьківських прав відносно його дітей буде суперечити їх інтересам, а, навпаки, стороною позивача доведено, що позивач опікується дітьми, матеріально їх утримує та створив належні умови для їх проживання та виховання. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав суттєво змінилися, позивач здатна та має бажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved