Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі - Черкаська ТЕЦ), звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 55 964,51 грн., три відсотки річних 3544,38 грн. та інфляційні втрати в розмірі 11 295,66 грн., що разом складає 70 804,58 грн. Також в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2 684 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за відповідачами станом на 01.06.2023 обліковується заборгованість в розмірі 55 964,51 грн. з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснювали оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.01.2013 по 31.01.2022. 13.10.2023 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.11.2023 судом ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. 13.09.2024 до суду надійшла заява представника [PERSON] - адвокат Драченко В.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1097101 від 13.09.2024, - про перегляд заочного рішення суду у даній справі посилаючись на те, що, зокрема, при заочному розгляді справи судом не було враховано, що сума заборгованості, яка підлягає до стягнення, має бути меншою, оскільки така заборгованість нарахована позивачем поза строками позовної давності. 27.09.2024 судом постановлено ухвалу про скасування заочного рішення суду від 17.11.2023, а справу призначено до розгляду . 14.10.2024 від представника [PERSON] на адресу суду надійшов відзив проти позову, в якому відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги частково і не заперечує проти стягнення безпосередньо з нього на користь позивача наступних сум заборгованості: оплата послуг централізованого опалення - 5 917,96 грн.; оплата послуг з постачання гарячої води - 25 842,31 грн.; інфляційні втрати - 611,20 грн.; три відсотки річних - 193,75 грн. В обґрунтування позиції відповідача у відзиві зазначено, що відповідач повністю визнає заборгованість з оплати послуг опалення, проте до іншої частини позовних вимог просить застосувати строки позовної давності, оскільки такі є пропущеними стосовно періоду часу до серпня 2020 року включно. Також у відзиві зазначено, що квартира є об`єктом спільної власності обох відповідачів, проте фактично перебуває у володінні та користуванні лише [PERSON] , а тому саме він одноособово має нести відповідальність по боргах з оплати комунальних послуг. Окремо у відзиві заявлено вимогу про розподіл судових витрат з урахуванням того, що відповідач [PERSON] поніс витрати з оплати професійної правничої допомоги, орієнтовний розмір яких складає 8 000 грн. В судовому засіданні представник позивача - Давиденко В.Ю., який діє на підставі довіреності №242 від 20.08.2024, - підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та пояснив, що його довіритель підтримує свою позицію, викладену у відзиві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог в частині стягнення з неї будь-яких сум заборгованостей. Пояснила, що вона є співвласником квартири і бала зареєстрована у ній до вересня 2024 року, проте після розірвання шлюбу з [PERSON] вона не проживає у такій квартирі і не споживає ніяких комунальних послуг. Оскільки споживання комунальних послуг здійснюється лише [PERSON] , то він одноособово має нести відповідальність по боргах. Додатково зауважила, що відповідач [PERSON] не був обмежений у праві встановити квартирні засоби обліку споживання гарячої води, щоб зменшити розмір відповідних нарахувань. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідачі протягом спірного періоду мають зареєстроване місце проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідна квартира являє собою житлове приміщення загальною площею 20,9кв.м. і є об`єктом спільної сумісної власності відповідачів та їх сина, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 24.01.2002 /а.с. 170/. Черкаська ТЕЦ є надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами не укладався договір про надання комунальних послуг. В квартирі відповідачів відсутні лічильники обліку теплової енергії та гарячої води у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення за опалювальною площею, а послуг з гарячого водопостачання відповідно до затверджених нормативів за кількістю зареєстрованих осіб (2 особи). Облік вартості надаваних позивачем до квартири відповідачів послуг здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2013 по 01.06.2023 заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 55 964,51 грн., з яких борг по опаленню - 5917,96 грн., борг з гарячого водопостачання - 50 046,55 грн. /а.с. 4-5/. Зазначені обставини справи, окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами, повністю визнаються сторонами, а тому суд вважає їх доведеними. У зв`язку з відмовою відповідачів в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (далі - Правила №630), Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1182 від 11.12.2019 (далі - Правила №1182), Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (далі - Правила №830) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла відповідачів. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням опалювальної площі житлового приміщення, а гарячого водопостачання - з урахуванням кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто у відповідності до п. 21 Правил №630, п. 28 Правил №1182, п. 24 Правил №830. Порядок нарахування та розмір нарахованих платежів з оплати вартості послуг позивача, факт надання таких послуг належної якості та наявність правових підстав для їх оплати відповідачами не оспорюється. За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах типового договору про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, передбаченого Правилами №630, а починаючи з 11.02.2020 і по теперішній час на умовах відповідних типових договорів, передбачених Правилами №1182 та Правилами №830. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що в квартирі відповідачів немає квартирного засобу обліку теплової енергії та гарячого водопостачання, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ "Черкаське хімволокно"» №573 від 23.05.2014, №650 від 06.06.2014, №725 від 13.06.2014, №1171 від 31.03.2015, №3556 від 17.03.2016, №1352 від 04.08.2016, №1206 від 05.10.2017, №405 від 14.06.2018, №1811 від 11.12.2018, рішеннями Черкаського міського виконавчого комітету №1094 від 07.10.2021, №299 від 12.04.2022. З урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачам послуг арифметично здійснений вірно та враховує усі здійснені споживачами оплати відповідних послуг. Згідно наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.06.2023 обліковується заборгованість з оплати послуг опалення в сумі 5 917,96 грн. та гарячого водопостачання - 50 046,55 грн., яка утворилась за період з 01.01.2013. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Разом з тим, норми ст.ст. 64, 68 ЖК розраховані на регулювання відповідальності наймачів житла і не розповсюджуються на правовідносини щодо порядку оплати комунальних послуг у житлі, яке є об`єктом права приватної власності. Згідно ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 358 ЦК передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 360 ЦК передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що співвласники житла, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, є у рівній мірі відповідальними перед постачальником комунальних послуг по зобов`язанню з оплати вартості таких послуг. Проте, у випадку наявності між такими співвласниками домовленості щодо порядку користування їх спільним майном, то умови такої домовленості можуть враховуватись при визначенні змісту зобов`язання співвласників з оплати комунальних послуг, яке ґрунтується не на умовах письмового договору, а на умовах фактичного споживання відповідних послуг. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між відповідачами існує домовленість щодо порядку користування їх квартирою, внаслідок чого відповідна квартира перебуває у фактичному володінні та користуванні лише [PERSON] протягом тривалого часу, внаслідок чого він одноособово здійснює оплату житлово-комунальних послуг, не оспорюючи методику нарахування їх вартості на кількість зареєстрованих у квартирі осіб. За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного в письмовій формі договору з постачальником комунальних послуг між відповідачами та позивачем, наявність між відповідачами домовленості щодо порядку користування квартирою, відповідно до якої лише [PERSON] фактично володіє та користується квартирою для проживання, то зобов`язання з оплати вартості послуг позивача слід покласти виключно на [PERSON] , як єдиного фактичного споживача послуг, що надаються до його житла позивачем. Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що облік вартості нарахування та оплати послуг опалення та гарячого водопостачання здійснюється позивачем щодо житла відповідачів по о/р № [NUMBER] і відповідні нарахування та їх оплата здійснюються окремо (окремо по опаленню, окремо по гарячому водопостачанню). Аналіз руху коштів (нарахування/оплата) по о/р № [NUMBER] в частині гарячого водопостачання свідчить, що починаючи з січня 2017 року споживачами жодного разу не здійснювалась оплата відповідних послуг у розмірі, що перевищує щомісячні нарахування, що свідчить про визнання споживачем лише частини боргових зобов`язань, а тому не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Правомірність такого висновку щодо порядку застосування норм, які регулюють строк позовної давності, підтверджується і правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-43цс17 від 22.03.2017р. Натомість суд зауважує, що статтею 263 ЦК унормовані положення щодо зупинення перебігу позовної давності. За змістом частини другої та третьої цієї статті перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, а від дня припинення таких обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258 (спеціальна позовна давність) ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК також передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259 ЦК, продовжуються на строк його дії. Відповідно до постанов КМУ №211 від 11.03.2020 та №651 від 27.06.2023 на всій території України в період часу з 11.03.2020 до 30.06.2023 було встановлено карантин для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 і по теперішній час діє режим воєнного стану. Таким чином враховуючи положення ст.ст. 257, 260, 263, п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, доводи відповідача про необхідність обліку строків позовної давності від дня надходження позову до суду є необґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності, що передує моменту звернення до суду, слід обчислювати з 11.03.2020 (початок зупинення дії строків позовної давності у зв`язку з карантином). Відповідно до п. 37 Правил №1182 оплата за спожиту послугу гарячого водопостачання здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), а відтак зобов`язання зі сплати вартості послуг за лютий 2017 року закінчується 31.03.2017. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості, яка утворилась за період до січня 2017 року включно перебуває поза межами строків позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] по гарячій воді станом на 01.02.2017 за споживачами обліковувалась заборгованість в розмірі 5642,21 грн., а отже з урахуванням правил строків позовної давності позовні вимоги про стягнення цієї частини заборгованості не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Таким чином, в межах строків позовної давності перебувають вимоги про стягнення боргу за опалення в розмірі 5 917,96 грн. та боргу за гаряче водопостачання в розмірі 44 404,34 грн., що разом складає 50 322,30 грн. і відповідна сума заборгованості підлягає стягненню індивідуально з відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. Аналіз наданих позивачем розрахунків розміру інфляційних нарахувань /а.с. 9/ та трьох відсотків річних /а.с. 6-8/ на суму заборгованості свідчить, що такий алгоритм такого розрахунку загалом відповідає положенням закону, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг. Натомість, з огляду на положення ст.ст. 257, 267 ЦК стягненню з відповідача підлягають відповідні нарахування, обчислені в межах загального строку позовної давності, тобто в межах періоду, починаючи з нарахувань за лютий 2017 року. При цьому слід звернути увагу, що зобов`язання щодо здійснення платежів з оплати послуг має періодичний характер, оскільки обов`язок із здійснення оплати таких платежів виникав окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг, а тому компенсаційні нарахування мають обчислюватись щодо кожного місяця окремо, а період прострочення починається з 21 числа місяця, який є наступним щодо того, за який має вноситись плата (п. 18 Правил №630, що діяли до 10.02.2020), та з 01 числа місяця, який є наступним щодо того, в якому має вноситись плата за попередній місяць надання послуги, а закінчується такий період датою, визначеною в позовних вимогах, тобто 31.01.2022 (приклад для нарахувань до січня 2020 року включно - платіж за лютий 2017 року має бути здійснений до 20 березня 2017 року, а отже прострочення починається з 21.03.2017 і триває до 31.01.2022; приклад для нарахувань починаючи з лютого 2020 року - платіж за лютий 2020 року має бути здійснений до 31 березня 2020 року, а отже прострочення починається з 01.04.2020 і триває до 31.01.2022 ). Також суд звертає увагу, що оскільки відповідачем періодично здійснювались щомісячні платежі з оплати послуг позивача, то базою для нарахування компенсаційних виплат суд використовує значення різниці між розміром нарахованого платежу та фактично сплаченою споживачем сумою. При цьому відповідні нарахування слід робити окремо для платежів за опалення та окремо для платежів за гаряче водопостачання. Аналіз розрахунку заборгованості по опаленню по о/р [NUMBER] свідчить, що період прострочення та накопичення існуючої заборгованості фактично розпочався з листопада 2021 року, оскільки станом на 01.10.2021 заборгованість була відсутня, а нарахування за жовтень 2021 року були сплачені в повному обсязі у листопаді 2021 року. Отже в межах позовних вимог нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат щодо платежів з оплати послуг централізованого опалення є застосовним тільки до нарахованого платежу за листопад 2021 року в розмірі 528,69грн., а відтак розмір трьох відсотків річних по заборгованості з опалення складає 0,66 грн., а інфляційних втрат - 4,18 грн. За змістом розрахунку заборгованості з постачання гарячої води по о/р [NUMBER] для обчислення суми інфляційних втрат суд виходить з наступних вихідних даних: період нарахування стосується платежів за період з лютого 2017 року по січень 2022 року включно; база нарахування дорівнює різниці між нарахованим платежем та сплаченою сумою з врахуванням перерахунку, за наявності такого. З врахуванням таких вихідних даних сукупний розмір трьох відсотків річних по щомісячним платежам заборгованості з оплати послуг гарячого водопостачання за період з 01.02.2017 по 31.01.2022 складає 1873,94 грн., а інфляційних втрат - 5228,47 грн. Таким чином, загальна сума компенсаційних нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, в межах заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню по основній сумі заборгованості в розмірі 50 322,30 грн., складає 7107,25 грн. і складається з наступних сум: три відсотки річних - 1874,60 грн. (1873,94грн. + 0,66грн.); інфляційні втрати - 5232,65 грн. (5228,47грн. + 4,18грн.). За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 57 429,55 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість з оплати послуг по опаленню - 5 917,96 грн., з оплати послуг гарячого водопостачання - 44 404,34 грн., інфляційні нарахування - 5232,65 грн., три відсотки річних - 1874,60 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем з оплати судового збору в розмірі 2684 грн., а також витрат відповідача [PERSON] з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 7 000 грн. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 57 429,55 грн., що складає 81,11% від загальної ціни позову (70 804,58грн.), а отже на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачів 2176,99 грн. судового збору (2684грн * 81,11%). В той же час за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що спір виник внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем [PERSON] , внаслідок чого позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. За таких обставин на підставі п. 3 ч. 2, ч. 3, 9 ст. 141 ЦПК України належну до відшкодування частину судових витрат позивача слід покласти виключно на відповідача [PERSON] . У свою чергу відповідач [PERSON] має право на відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу пропорційно відхиленим позовним вимогам, тобто в межах 18,89%. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано суду договір про надання правничої допомоги №309-09 від 04.09.2024 /а.с. 198-200/, акт наданих послуг №1 від 25.10.2024 /а.с.175/. Відповідно до умов таких договору та акту наданих послуг [PERSON] зобов`язаний оплатити вартість послуг свого представника в розмірі 7000 грн. протягом 10 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні. Оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень зі сторони позивача щодо розміру витрат відповідача на правову допомогу, суд доходить висновку, що заявлена відповідачем сума в розмірі 7 000 грн. не є вочевидь необґрунтованою чи завищеною. За обставинами даної справи заявлена відповідачем сума витрат на правову допомогу відповідає засадам її співмірності з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи виконаної адвокатом, а також участь адвоката у судових засіданнях). Беручи до уваги засади пропорційності цивільного судочинства, то відповідачу слід компенсувати за рахунок позивача 18,89% його витрат на правову допомогу, тобто в межах суми 1322,30 грн. (7000грн. * 18,89%). Таким чином, здійснивши взаємозалік зустрічних зобов`язань сторін щодо відшкодування один одному судових витрат, на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України за результатом розподілу судових витрат в остаточному розрахунку на користь позивача слід стягнути з відповідача [PERSON] суму коштів в розмірі 854,69 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial