Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві привозної власності належить квартира [ADDRESS] , яка була набута ним за договором дарування від 23 вересня 2022 року. На момент набуття ним квартири місце проживання відповідача [PERSON] було зареєстровано в квартирі [ADDRESS] . Після набуття квартири у власність відповідача позивач ніколи не бачив, в квартирі він не мешкає, він не є членом його сім`ї, ніяких угод щодо користування квартирою з відповідачем він не укладав, дозволу на проживання в квартирі відповідачу не надавав та не погоджував. Вважає, що підстави на яких відповідач вселився до квартири вже відпали, домовленість відповідача з попередніми власниками квартири втратила чинність, відповідач виселився з квартири ще до набуття ним права на квартиру до 23 вересня 2022 року, таким чином відповідач втратив право користування квартирою. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створює перешкоди йому як власнику квартири у володінні та користуванні своїм майном, збільшує розміри платежів, які він повинен сплачувати за утримання квартири, так як нарахування плати здійснюється в залежності від кількості осіб зареєстрованих в житловому приміщення та створює перешкоди в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, так як розрахунок субсидії здійснюється відповідно до сукупного доходу осіб, місце проживання яких зареєстровано в квартирі. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 червня 2024 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 24 вересня 2024 року о 13 год. 00 хв. 21 жовтня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 19 грудня 2024 року о 13 год. 00 хв. в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, відсутністю відомостей про його належне повідомлення. В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивача, викладеної в заяві його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 23 вересня 2022 року (а.с. 5-6), а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2022 року (а.с. 7). Згідно довідки\~Управління «Центр\~надання адміністративних\~послуг у\~м.\~Суми» Сумської\~міської ради\~від 13\~травня 2024\~року вбачається,\~що у\~квартирі за\~зазначеною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач зазначає, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає і на момент придбання квартири в спірній квартирі не мешкав. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності\~\~це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку не проживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, останній суду не надав. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved