Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про виділ частки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позов обґрунтовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2013 року позивач є власником 17/25 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником 8/25 частини вказаного будинку. Між співвласниками спірного будинку виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження майна, угоди про спосіб виділення в натурі частки майна не досягнуто. Крім того, виникають суперечки щодо порядку користування вказаною земельною ділянкою. 27 січня 2021 року на адресу відповідача було надіслано лист-пропозицію щодо вирішення питання поділу будинку, проте відповідач відповідь на лист не надала, у зв`язку з чим позивач звертається до суду. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішенням Народного суду м. Чернігова від 13.02.1969 року у справі №25-3-1969 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння із земельної ділянки спірний будинок було поділено між співвласниками. В подальшому, 7/15 частки у праві власності на будинок, що, у відповідності до рішення суду, належали [PERSON] перейшли у власність [PERSON] , а після її смерті до Позивача - [PERSON] . Відповідно, 8/15 частки у праві власності на будинок після смерті [PERSON] перейшли у власність Відповідача - [PERSON] . В подальшому, кожен співвласник шляхом добудов поліпшував свою частку у спільному майні, і на сьогодні ідеальні частки кожного із співласників будинку у відповідності до Технічних паспортів, становлять: за Позивачем (квартира N?2) - 47,6 кв. м., за Відповідачем (квартира N?1) - 84,7 кв.м. При цьому, як вбачається з позовної заяви, Позивачем не оспорюються існуючі межі та розмір площі часток, що є у користуванні кожного з співвласників. Невідповідність розміру часток у праві власності на сьогодні, а саме 17/25 у Позивача та 8/25 у Відповідача, з розмірами ідеальних часток будинку, а саме 47,6 кв.м. у Позивача та 84,7 кв.м. у Відповідача, виникла під час виготовлення Чернігівським МБТІ 14 серпня 1987 року Технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] (після введення в експлуатацію добудови, площа квартири N?1 збільшилася до 84,7 кв.м.). Крім того, відповідач зазначає, що пропозицій про укладення договору про виділ в натурі частки з нерухомого спільного майна не отримувала. В судове засідання позивач не з`явилась, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явилась, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позовних вимог відмовити, врахувати рішення суду від 13.02.1969 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 17/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.1989 є [PERSON] . Розмір її частки складає 8/25 частин. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок [ADDRESS] складається з: коридору літ. 1-1 площею 4,1 кв.м, передпокою літ. 1-2 площею 10,7 кв. м, санвузлу літ. 1-3 площею 3,8 кв.м., коридору літ 1-4 площею 5,3 кв.м, житлової кімнаи літ. 1-5 площею 13 кв.м., кухні літ. 1-7 площею 10,5 кв.м., кухні літ. 2-1 площею 5,9 кв.м., передпокою літ. 2-2 площею 8,2 кв.м, житлової кімнати літ. 2-3 площею 10,6 кв.м., житлової кімнати літ. 2-4 площею 6,7 кв.м, житлової кімнати літ.2-5 площею 9,4 кв.м, житлової кімнати літ. 2-6 площею 6,8 кв.м, коридору літ 1-6 площею 2,0 кв.м, житлової кімнати літ. 1-8 площею 20,4 кв.м, житлової кімнати літ 1-9 площею 8,1 кв.м, житлової кімнати літ. 1-10 площею 6,8 кв.м. Загальна площа становить 132,3 кв.м, житлова 81,8 кв.м. Згідно висновку експерта від 28.08.2024 № 1155-1157/23-24 експерт надає один варіант розподілу будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS] , в натурі між співвласниками, відповідно до часток співвласників: - 1-му співвласнику 17/25 частки пропонується: кухня літ. 2-1 площею 5,9 кв.м., передпокій літ. 2-2 площею 8,2 кв.м, житлова кімната літ. 2-3 площею 10,6 кв.м., житлова кімната літ. 2-4 площею 6,7 кв.м, житлова кімната літ.2-5 площею 9,4 кв.м, житлова кімната літ. 2-6 площею 6,8 кв.м, коридор літ 1-6 площею 2,0 кв.м, житлова кімната літ. 1-8 площею 20,4 кв.м, житлова кімната літ 1-9 площею 8,1 кв.м, житлова кімната літ. 1-10 площею 6,8 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: літня кухня В-1, тамбур в-1. - 2-му співвласнику 8/25 частки пропонується: коридор літ. 1-1 площею 4,1 кв.м, передпокій літ. 1-2 площею 10,7 кв. м, санвузол літ. 1-3 площею 3,8 кв.м., коридор літ 1-4 площею 5,3 кв.м, житлова кімната літ. 1-5 площею 13 кв.м., кухня літ. 1-7 площею 10,5 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: сарай В1-1, погріб під часиною будівлі а 1-1, вбиральня Ж-1. Відхилення від ідеальної частки 1-го співвласника 17/25 частки складає: - по площі на 89,964 кв.м 84,9 кв.м = 5,06 кв.м менше; - по вартості на 795281,76 грн - 754880,00 грн. = 40401,76 грн. менше. Відхилення від ідеальної частки 2-го співвласника 8/25 частки складає: - по площі на 47,4 кв.м - 42,336 кв.м = 5,06 кв.м більше; - по вартості на 414652,00 грн. - 374250,24 грн. = 40401,76 грн. більше. За отримання надлишку при розподілу будинку з господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] , відповідно до часток кожного із співвласників, в разі відповідного рішення суду, 2-й співвласник 8/25 ч повинен сплатити 1-му співвласникові 17/25 ч компенсацію в розмірі 40401, 76 грн. Відповідно до варіанту порядку користування земельною ділянкою пропонується: - 1-му співвласнику 17/25ч виділити земельну ділянку площею 292 кв.м; в т.ч. сервітут 47 кв.м, для проходу до сараю, погреба, вбиральні [PERSON] . - 2-му співвласнику 8/25ч виділити земельну ділянку площею 137 кв.м. Будь яких доказів на спростування висновку експерта суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України N475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК\~України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням ч.ч. 1, 2 ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1.ст. 372 ЦК Українимайно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3.ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідност.\~364\~ЦК України співвласник, також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як випливає з положення ч.1 та ч.3ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Ст.364\~ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень ст.367\~ЦК України співвласники мають право поділити майно, що є у спільній частковій власності. Виходячи з положень ст.ст.183,367\~ЦК України та роз`яснень, викладених у п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Суд дійшов висновку поділити спірний будинок відповідно до запропонованого судовим експертом варіантом та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за отримання надлишку при розподілі будинку у розмірі 40401,76 грн. Згідно з ч. 4\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Частиною першою\~статті 88 ЗК України\~встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 88 ЗК України\~учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до частини першої\~статті 318 ЦК України\~кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватись до права користування земельною ділянкою. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від13.11.2019 року у справі №686/6888/15-ц, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від03.04.2019 року у справі № 636/1088/15-ц). Проаналізувавши варіант розподілу земельної ділянки, запропонований експертом, суд приходить до висновку про те, що цей варіант є найбільш доцільним, оскільки найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін. Суд приходить до переконання, що вказаний варіант не завдає шкоди раціональному використанню земельної ділянки, не позбавляє можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною будинку, враховуючи проходи до будинку, споруд та на вулицю. Вказаний варіант не має істотних зламів у лінії розташування межі та є найбільш оптимальним для землекористувачів. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та встановлених судом обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved