Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 10.10.2020 року по 24.05.2024 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають разом і не ведуть спільне господарство. Дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому він звернувся до суду з вимогою про стягнення аліментів. Позивач зазначає, що відповідачка є здоровою працездатною людиною, кошти на утримання дитини не надає. У зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідачки [PERSON] аліменти в розмірі по 3000 (три тисячі ) гривень на дитину, щомісячно. Ухвалою суду від 14.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання вимог заявленого позову. Оскільки відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що з 10.10.2020 року по 24.05.2024 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується Рішенням Виноградівського районного суду від 24.05.2024 року по справі №299/1140/24, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають разом і не ведуть спільне господарство. Дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому він звернувся до суду з вимогою про стягнення аліментів. Відповідачка [PERSON] є здоровою працездатною людиною, кошти на утримання дитини не надає. Дані, які б свідчили про офіційне працевлаштування на час вирішення судом спору у справі відсутні. Позивач просить стягувати з відповідачки [PERSON] аліменти в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на дитину, щомісячно. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 гривні, з 1 квітня - 3030 гривень, з 1 липня - 3663 гривні, з 1 жовтня - 4749 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень, з 1 квітня - 3936 гривень, з 1 липня - 4759 гривень, з 1 жовтня - 6169 гривень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. При вирішення спору суд враховує засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі по 3000 гривень, щомісячно, позивач\~ підтвердила обґрунтованість заявленого розміру аліментів, з урахуванням стану здоров`я дитини, задовільного стану здоров`я відповідача, відсутність інших осіб, які б перебували на його утриманні з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі по 3000 гривень на дитину, щомісячно, що є фактично співмірним з розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2024 рік», оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з відповідача аліментів в меншому чи більшому розмірі сторонами не надано та судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрат від оплати яких позивач [PERSON] звільнений, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved