Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Москаленко М.С., звернулась до суду із позовом (а.с. 1-9) до відповідачки [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за: кредитним договором №860981069, в розмірі 19 458,86 грн.; кредитним договором №2272650, в розмірі 1 968 грн.; кредитним договором №3228510781/716104, в розмірі 10 000 грн.; кредитним договором №05212-08/2021, в розмірі 4 160 грн.; - стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №860981069. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого, право вимоги до відповідачки за цим кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №20102022, згідно із яким, право вимоги до відповідачки за цим кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальний розмір заборгованості становить 19 458,86 грн. Стосовно кредитного договору №2272650, зазначає, що 21.08.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено даний кредитний договір, який підписаний електронним підписом відповідачки. Кошти надались у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідачки. 27.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №2706222, відповідно до якого, право вимоги за даним кредитним договором перейшло до позивача. Розмір заборгованості за даним кредитним договором становить 1 968 грн., з яких: 600 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 368 грн - заборгованість за відсотками. Позивачем з моменту отримання права вимоги не нараховувалось жодних штрафних санкцій. Щодо кредитного договору №3228510781/716104, зазначає, що 09.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачкою [PERSON] було укладено даний кредитний договір, який також було підписано її електронним підписом. Кредитні кошти надались у безготівковій формі на банківську картку відповідачки. 19.04.2022 між ТОВ «КУ «ЄКГ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №19042022-Є, згідно із яким право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача. Розмір заборгованості за даним кредитним договором становить 10 000 грн., з яких: 2 500 грн - загальна сума заборгованості; 7 500 грн - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги позивачем не нараховувалось жодних штрафних санкцій. Також, 08.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №05212-08/2021, який підписаний електронним підписом відповідачки. 18.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №18022022, відповідно до якого, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Розмір заборгованості становить 4 160 грн., з яких: 2 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 160 грн - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги позивачем не нараховувалось жодних штрафних санкцій. Відповідачка [PERSON] подала відзив (а.с. 95-112), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Заперечення проти позову зводяться до того, що позивачем за жодним із кредитних договорів не надано доказів переходу прав вимоги від первісних кредиторів до нього. Кредитний договір №860981069 було укладено задовго до укладення договору факторингу. Також позивачем не надано доказів того, що вона справді отримала кредитні кошти. Представницею відповідача подано відповідь на відзив (а.с. 121-125), у якому вона просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що позивачем належними доказами доведено факт переходу права вимоги від первісних кредиторів до нього. Договори факторингу укладені у відповідності до вимог чинного законодавства. Доводи відповідачки про те, що в матеріалах справи немає доказів про перерахування на її банківську картку кредитних коштів не підтверджений жодними доказами, хоча вона не була позбавлена можливості на подання таких. У судове засідання представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явилась, у заявах по суті справи просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою у встановленому законом порядку. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 08.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження. 31 жовтня 2024 року відповідачка [PERSON] через канцелярію суду подала відзив. 25 листопада 2024 року представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Миколаєнко В.М. подала відповідь на відзив. Сторони у судове засідання не з`явились, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 09.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір №860981069 (а.с. 10-12), згідно із яким, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 12 000 грн. Даним договором визначено строк кредитування та розмір відсотків. Також позивачем надано паспорт споживчого кредиту до вказаного вище договору (а.с. 14), витяг з договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 126), додаткову угоду №26 до цього договору факторингу (а.с. 16-18), договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 (а.с. 19-20), витяг з реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 (а.с. 21), розрахунок заборгованості за цим кредитним договором (а.с. 22). Відповідно до договору №2272650 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.08.2021 (а.с. 27-33), між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] 21.08.2021 було укладено даний кредитний договір, який підписаний електронним підписом (одноразовим ідентифікатором С97821 21.08.2021 о 12.53 год). Сума кредиту - 600 грн., строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка становить 1,90%. Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реквізити картки № [NUMBER] . У паспорті споживчого кредиту (а.с. 34-35), який підписаний електронним підписом відповідачки [PERSON] визначено процентна ставка та вартість кредиту. 27 червня 2022 року між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №27062022 (а.с. 37-38), відповідно до якого, ТОВ «ФК «Лінеура Україна» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому. Згідно із витягом з реєстру боржників та самим реєстром до договору факторингу №2762022 від 27.06.2022 (а.с. 40, 150-151), сума заборгованості за кредитним договором №2272650 становить 1 968 грн. Даний розмір заборгованості підтверджується і розрахунком заборгованості (а.с. 41-42). Також позивачем надано платіжне доручення №18424 від 30.06.2022 (а.с. 152), про оплату продажу прав вимоги. Відповідно до індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №3228510781/716104 (а.с. 48), між ТОВ «КУ «ЄКГ» та відповідачкою [PERSON] 09.08.2021 було укладено даний договір. Сума кредиту - 25 000 грн. Строк кредитування - 30 днів. Процентна ставка становить 2,5% на добу. Кредит надавався у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачкою. Даний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом (R11457). Відповідачкою [PERSON] підписано електронним підписом також і паспорт споживчого кредиту (а.с. 50). 19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «ЄКГ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №19042022-Є (а.с. 51-53), відповідно до якого, ТОВ «ФК «КУ «ЄКГ» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому. Згідно із витягом із реєстру боржників та самим реєстром до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 (а.с. 55, 161-162), заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором становить 10 000 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується і розрахунком заборгованості (а.с. 56). Також позивачем надано платіжне доручення №18199 від 22.04.2022 (а.с. 163), про оплату продажу прав вимоги. Згідно із договором про надання фінансового кредиту №052012-08/2021 від 08.08.2021 (а.с. 61-62), між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачкою [PERSON] 08.08.2021 було укладено даний договір, який підписаний останньою електронним підписом. Розмір кредиту 2 000 грн. Строк кредитування 30 днів. Процентна ставка - 328,5% річних, в розрахунку 0,90% на добу. Кредит надавався у безготівковій формі на банківську картку вказану відповідачкою. Відповідачкою [PERSON] підписано електронним підписом також і паспорт споживчого кредиту (а.с. 64). 18 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №18022022 (а.с. 65-67), відповідно до якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому. Згідно із витягом із реєстру боржників та самим реєстром до договору факторингу №18022022 від 18.02.2022 (а.с. 69, 172-173), заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором становить 4 160 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується і розрахунком заборгованості (а.с. 70). Також позивачем надано платіжне доручення №18101 від 22.02.2022 (а.с. 174), про оплату продажу прав вимоги. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитних договорів, непогашення відповідачкою заборгованості за цими договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані сторонами на обґрунтування своїх позицій, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Щодо стягнення із відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором №860981069, то в цій частині позову слід відмовити, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018, справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, з матеріалів справи встановлено, що кредитний договір №860981069 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] 09.07.2021, а договір факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено 28.11.2018. Договір факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено 20.10.2022. Тобто, на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачкою, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке могло би бути передано у подальшому позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також слід зазначити, що на час укладення договору факторингу сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідачку [PERSON] , як боржницю, сформована у реєстрі прав вимоги через декілька років після укладення договору факторингу. З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №860981069 від первісного кредитора до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитними договорами №2272650, №3228510781/716104, №05212-08/2021, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 21.08.2021, 09.08.2021 та 08.08.2021 уклала дані кредитні договори. Право вимоги за даними кредитними договорами перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Розмір заборгованості становить: за кредитним договором №2272650 - 1 968 грн., за кредитним договором №3228510781/716104 - 10 000 грн., за кредитним договором №05212-08/2021 - 4 160 грн. Загальний розмір заборгованості становить 16 128 грн. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитор. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Судом встановлено, що після отримання права вимоги до відповідачки, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суми заборгованості відповідачки за кредитними договорами. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів за цими договорами відповідачка [PERSON] суду не надала, не подала будь - яких доказів на спростування користування наданими їй коштами, а також не подала будь - яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка [PERSON] порушила умови укладених кредитних договорів, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, суд приходить висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідачки на користь позивача слід стягнути 16 128 грн заборгованості за даними кредитними договорами. При цьому суд відхиляє доводи відповідачки [PERSON] про те, що позивачем не надано доказів про відступлення прав вимоги від первісного кредитора до нього, оскільки такі повністю спростовані матеріалами справи, а саме: позивачем надано договори факторингу, в яких визначено всі істотні умови; реєстри боржників, де вона вказана як боржниця із зазначенням номеру кредитних договорів і розміру заборгованості. Більше того, не заслуговують на увагу і доводи відповідачки про те, що позивачем не надано доказів того, що кредитні кошти були зараховані їй на рахунок, оскільки у даних кредитних договорах передбачено, що сума кредиту надається їй у безготівковій формі на кредитні рахунки, які нею зазначені. Із умовами кредитних договорів вона ознайомилась та підписала такі. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №81754 від 17.09.2024 (а.с. 85), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки 16 128 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з неї на користь позивача 1 372,29 грн (16 128 грн х 3 028 грн : 35 586,86 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст. 207, 215, 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та

Outcome: partial