Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

30.07.2024 в провадження судді надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач зазначає,\~що 30.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] було укладено Договір (далі - кредитний договір) № 212025338 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, шляхом заповнення заявки на офіційному веб-сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 6000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, дисконтна процентна ставка - 0,26 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, базова процентна ставка - 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом; строк договору - 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору. Водночас, відповідач [PERSON] не надав своєчасно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами відповідно до умов договору. 28.11.2018 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, строк дії до 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін; 31.12.2020 між ними укладено Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021, в зазначеній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №119 від 02.02.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 12528 грн.00 коп. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022, при цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчився 04.08.2021. У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 17220 грн. 00 коп. 05.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») було укладено Договір факторингу №05/07/24, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 212025338 від 30.11.2020 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на час звернення позивачем до суду з позовною заявою становить 17220 грн. 00 коп. та включає: заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11220 грн. 00 коп. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи: на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 02.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.08.2024 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що [PERSON] заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що ним не укладався зазначений кредитний договір, при цьому просить суд зменшити розмір процентів щонайменше до розміру заборгованості за кредитом. Крім того, у відзиві на позовну заяву він зазначає про необхідність відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, звертає увагу суду на те, що ціни за надані адвокатом послуги встановлені без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість. На думку відповідача, справа є відносно простою та такою, в якій представник позивача використовує шаблонний позов. 03.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові зазначив, що позовні вимоги підтримає у повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 212025338 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 6000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, дисконтна процентна ставка - 0,26 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, базова процентна ставка - 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом; строк договору - 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, термін платежу 30.12.2020 (а.с. 12). Відповідачем була заповнена заявка на отримання грошових коштів в кредит від 30.11.2020 на офіційному веб-сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій указав бажану суму грошових коштів, яку хотів отримати в кредит, бажаний строк кредитування, свої персональні дані, номер картки та іншу інформацію, яка дала можливість ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» прийняти рішення про видачу кредиту (а.с. 14). Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV5FM82. Так, 30.11.2020 о 18:25:47 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (а.с. 13). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжним дорученням № 80fd923e-8540-4fcb-a377-45fe55e63566 від 30.11.2020 (а.с. 15) та довідкою № 06_2/2024 від 25.06.2024 (а.с. 15, 16). 28.11.2018 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, строк дії до 28.11.2019 (а.с. 39-41). 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 20); 31.12.2020 між ними укладено Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021, в зазначеній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01 (а.с. 27-29). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №119 від 02.02.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 12528 грн.00 коп. (а.с. 30) 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022, при цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020 (а.с. 21). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчився 04.08.2021 (а.с.51-52). У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до\~витягу з\~Реєстру прав\~вимоги №\~10\~від 31.07.2023\~до Договору\~факторингу №05/0820-01\~від 05.08.2020\~від ТОВ\~«Таліон Плюс»\~до ТОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» перейшло\~право вимоги\~до Відповідача\~ на\~загальну суму\~17220\~грн.\~00\~коп. (а.с. 32) 05.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») було укладено Договір факторингу\~№05/07/24,\~відповідно до\~умов якого\~право грошової\~вимоги за\~кредитним договором\~№212025338\~від 30.11.2020\~перейшло до\~ТОВ «ЮНІТ\~КАПІТАЛ» (а.с. 54-56). Відповідно до витягу з Реєстру боржників, що є додатком №1 до Договору факторингу №05/07/24 від 05.04.2024, до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 212025338 від 30.11.2020 суми заборгованості у розмірі 17220 грн. 00 коп., що включає: заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11220 грн. 00 коп. (а.с. 34) Всупереч умовам кредитного договору № 212025338 від 30.11.2020 відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує в належний спосіб. Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 212025338 від 30.11.2020, сформованого первісним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), вбачається, що заборгованість відповідача нараховано станом на 02.02.2021 у розмірі 12528 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6528 грн. 00 коп. (а.с. 26) Із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №212025338 від 30.11.2020, сформованого ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що заборгованість відповідача станом на 31.07.2023 нараховано вже у розмірі 17220 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп.; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11220 грн. 00 коп. (а.с. 31). Отже, всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на день відступлення права вимоги 02.02.2021 та ТОВ «Таліон Плюс» станом на день відступлення права вимоги 31.07.2021. ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», як і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченоу ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію). Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них. Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача. Суд вважає встановленим факт укладання кредитного договору та факт отримання грошових коштів на умовах, узгоджених сторонами договору, оскільки матеріали справи містять докази підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та отримання кредитних коштів відповідачем. При цьому, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів укладення (перерахування) кредитних коштів на рахунок [PERSON] та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі, суд не приймає до уваги, оскільки надані позивачем платіжне доручення №80fd923e-8540-4fcb-a377-45fe55e63566 від 30.11.2020 (а.с. 15) та довідка № 06_2/2024 від 25.06.2024 (а.с. 16) є належними та допустимими доказами на підтвердження факту видачі кредитних коштів відповідачу. Крім того, відповідач, зазначаючи у відзиві на позов про відсутність доказів про отримання ним кредитних коштів, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, не надав відомостей щодо неналежності йому банківської картки, зазначеної у договорі, або виписки з рахунку, з якого б вбачалось не отримання коштів тощо. Позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована, а тому в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Твердження відповідача про те, що позивач не надав належних доказів переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», є безпідставними з огляду на таке. Відповідно до положень\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України\~передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517\~ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно\~зі ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Позивач подав до суду разом з позовною заявою копію Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, витяг з Реєстру прав вимоги №119 від 02.02.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що є належними та допустимими доказами переходу права вимоги від первісного кредитора до фактору та підтверджують перехід права вимоги до відповідача на загальну суму 12528 грн. 00 коп. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним факт переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 212025338 від 30.11.2020, сформованого первісним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), вбачається, що заборгованість відповідача нараховано станом на 02.02.2021 у розмірі 12528 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6528 грн. 00 коп. (нараховувалась по 02.02.2021 включно) (а.с. 26). Із розрахунку заборгованості [PERSON] , сформованого ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що заборгованість відповідача станом на 31.07.2023 нараховано вже у розмірі 17220 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11220 грн. 00 коп. (а.с. 31). Судом перевірено зазначені розрахунки, суд не погоджується із розміром нарахованих відповідачу відсотків і приходить до висновку, що позивачем здійснено нарахування відсотків поза межами строку кредитування. Як вбачається з п. 1.2. Договору №212025338 від 30.11.2020, кредит надається (Договір укладається) строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником. Згідно з п. 1.3. Договору на період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,26 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. За Графіком розрахунку, що є невід`ємною частиною Договору №212025338 від 30.11.2020, визначено термін платежу 30.11.2020, сторони погодили, що сукупна вартість Кредиту за Дисконтною ставкою складає 107,80% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або 6468 грн 00 коп. (шість тисяч чотириста шістдесят вісім грн. нуль коп.) (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування Кредитом у розмірі 7,80% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або 468 грн 00 коп. (у грошовому виразі); 2) суму Кредиту у розмірі 6000 грн (у грошовому вираженні). У випадку надання Кредиту не в день укладення Договору, Термін платежу автоматично зміщується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту, та є 30 (тридцятим) днем користування Кредитом починаючи з дати отримання Кредиту Позичальником. У разі користування Кредитом понад строк, вказаний в п. 1.2 Договору, до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою, в порядку передбаченому Договором. З наданого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» розрахунку вбачається, що відповідач у строк до 30.11.2020 не виконав умови договору не сплатив кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. та відсотки за його користування у сумі 468 грн. 00 коп., тому кредитодавцем було здійснено нарахування заборгованості у розмірі 12528 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6528 грн. 00 коп. При цьому розрахунок заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредиту здійснювався за базовою процентною ставкою - 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом по 02.02.2021 включно, тому суд вважає, що вказаний розрахунок заборгованості є невірним, оскільки проценти за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитування, що складає - 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (тобто, після 30.12.2020), пролонгацій договором не передбачено. З 02.02.2021 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитом, при відступленні права вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» ТОВ «Таліон Плюс» було здійснено нарахування відсотків на день відступлення права вимоги - по 31.07.2021 включно, сума заборгованості склала 17220 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11220 грн. 00 коп. Враховуючи неправильне нарахування суми заборгованості первісним кредитором та умови Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, якими не передбачено право фактору додатково нараховувати відсотки за користування кредитом, суд приходить до висновку, що наданий ТОВ «Таліон Плюс» розрахунок є також невірним та необґрунтованим. Отже, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» нарахували відсотки за користування кредитом не в межах строку кредитування, що згідно з умовами кредитного договору складав 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, пролонгацій умовами кредитного договору передбачено не було. Як вбачається з п. 4.3. кредитного договору, сторонами погоджено, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Проте позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та несплаченим відсоткам за користування ним, вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми не заявлено. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача [PERSON] за кредитним договором №212025338\~від 30.11.2020 на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» суми заборгованості за кредитним договором №212025338 від 30.11.2020 у розмірі 6468 грн. 00 коп., з яких заборгованість по кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 468 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. (а.с. 58), сплаченого при подачі позовної заяви, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням положень ст.\~141\~ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 910 грн. 00 коп. (6468 грн. 00 коп. (сума боргу, стягнута судом) х 2422 грн. 40 коп. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 17220 грн. 00 коп. (сума боргу, заявлена до стягнення). Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов до такого висновку. Відповідно до частини 1\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3\~статі 133 ЦПК\~належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом\~статті 137 ЦПК\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами\~статті 141 ЦПК України\~визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4\~статті 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України\~закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. 00 коп. підтверджуються Договором про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024, укладеним між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» (а.с. 38); Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 на ім`я Тараненка А.Г. (а.с. 45); Актом прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024 до Договору про надання правничої допомоги Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» №05/07/24-02 від 05.07.2024 (а.с. 37). Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, а також, на думку суду, були дотримані критерії розумності їх вартості. На підставі наведеного та

Outcome: partial