Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

29 листопада 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана в його інтересах представницею адвокаткою Гренджа Вікторією Юріївною, до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: ЦНАП Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що йому належить на праві приватної власності - право власності на 11/12 часток житлового будинку та господарських споруд під реєстраційним номером [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.08.2019, ухваленого у справі № 302/762/19, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2019 року. Право власності на 1/12 частку житлового будинку та господарських споруд під реєстраційним номером [ADDRESS] , станом на теперішній час не зареєстровано за жодною фізичною особою. \~ \~ \~ \~Відповідач - [PERSON] , [INFO] , проживав спільно в одному будинку та за однією адресою: [ADDRESS] , в період з 08.02.2018 року по січень 2024 року, та допомагав позивачу [PERSON] по господарству, здійснював за ним догляд. Відповідач [PERSON] не є родичем, або членом сім`ї позивача [PERSON] . Позивач є одинокою особою, не одружений та дітей не має, а тому відповідач доглядав [PERSON] та допомагав йому по господарству, оскільки [PERSON] за станом здоров`я потребував догляду відповідача. \~ \~ \~ \~Місце реєстрації проживання відповідачем [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Витягом № 20998/Г-06.2024 адміністратора відділ ЦНАП Міжгірської селищної ради. \~ \~ \~ \~В травні 2024 року відповідач [PERSON] виїхав за межі України і на даний час місце перебування та проживання відповідача позивачу [PERSON] невідоме, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон виданого на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, будинком не користується. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач [PERSON] відповідачу не чинив. Вже більше шести місяців як відповідач [PERSON] змінив своє місце реєстрації проживання, та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . Однак з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] самостійно зніматися не бажає, хоч і має власне житло, і місце реєстрації [PERSON] до сьогоднішнього часу є житловий будинок в якому проживає та зареєстрований позивач, а саме за адресою: [ADDRESS] . Факт відсутності відповідача за вищезазначеною адресою підтверджується Актом матеріально-побутових умов [PERSON] 1964 року народження жителя [ADDRESS] , який складено комісією Міжгірської с/ради Майданського старостинського округу від 19.11.2024 року. Збереження реєстрації відповідача за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу [PERSON] оформити пільги (субсидію) на комунальні послуги, а також вільно користуватись та розпоряджатися належним йому майном (11/12 частки житлового будинку), оформити право власності на іншу частку в будинку (1/12). У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку постійного місця проживання за вказаною адресою. 02 грудня 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~Позивач в підготовче засідання не з`явився. Представник позивача адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяву від 11 грудня 2024 року, в якій просила розглянути справу без участі позивача та її, позовні вимоги підтримала, наполягає на їх задоволенні. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. 11.12.2024 на адресу суду відповідачем подано письмову заяву, в якій [PERSON] просить розглядати справу за його відсутності. Заявлений [PERSON] позов визнає у повному обсязі, з позовними вимогами [PERSON] згідний та жодних заперечень проти позову не має. [PERSON] у поданій до суду заяві також вказав, що житловим приміщенням він забезпечений, є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Третя особа: представник Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, проте до суду уповноваженим представником подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, за наявними матеріалами справи. Заперечень, додаткові пояснення представником Міжгірської селищної ради до суду не подано, самостійних вимог щодо предмета спору не заявлено. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ ч.4 ст. 206 ЦПК України\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності\~ для того законних\~ підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , позивач у справі, є власником 11/12 часток житлового будинку та господарських споруд під реєстраційним номером [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.08.2019, ухваленого у справі № 302/762/19 (а.с.6-10), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2019 року (а.с. 11). Згідно Витягу № 20998/Г-06.2024, виданої Міжгірською селищною радою, про зареєстрованих у житловому приміщення осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 05.01.1982 року, та [PERSON] . [INFO] , дата реєстрації 08.02.2018 року (а.с.14). Згідно Акту матеріально-побутових умов [PERSON] , складеного комісією в складі старости с.\~Майдан [PERSON] , депутатів Міжгірської селищної ради Суботи І.І., [PERSON] , та якою встановлено, що [PERSON] , 1985 року народження, в дворогосподарстві [PERSON] в [ADDRESS] не проживає більше шести місяців (а.с.13). Згідно\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~щодо обов`язку доказування, обов`язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено\~на відповідача. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст.9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог\~ст.317 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в\~статті 383 ЦК України\~та\~статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~107,\~116,\~156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України",\~на ствердження\~вибуття суд\~може брати\~до уваги\~будь-які\~фактичні дані,\~які свідчать\~про обрання\~стороною іншого\~постійного місця\~проживання (повідомлення\~про це\~в листах,\~розписка,\~переадресовка кореспонденції,\~утворення сім`ї\~в іншому\~місці,\~перевезення майна\~в інше\~жиле приміщення,\~виїзд в\~інший населений\~пункт,\~укладання трудового\~договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1\~ст.7\~Закону\~України «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, виходячи з того, що Закон України від 11грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі\~вищевикладеного,\~суд приходить\~до висновку,\~що заявлені\~позивачем \~ [PERSON] \~ позовні\~вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , що належить позивачу, а саме з тих підстав, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку тривалий час - з 12 травня 2024 року і по теперішній час, що визнано відповідачем у поданій до суду письмовій заяві від 11.12.2022 та участі в утриманні даного будинку відповідач [PERSON] не приймає та, будучи зареєстрованим у вказаному вище житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, але не проживаючи в ньому, відповідач чинить позивачу, як власнику житлового будинку, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач [PERSON] не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю. За вищенаведеного, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем, яке не суперечить вимогам закону та не порушує право та інтереси інших осіб, суд вважає, що існують правові підстави, передбачені ст.71,107 ЖК України,\~ст.405 ЦК України\~для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до положень\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто у разі визнання таким, що втратив право користування житлом. За вищенаведених обставин, суд вважає, що\~ позовні вимоги [PERSON] \~ підлягають\~\~ задоволенню в повному обсязі, оскільки\~ визнання позову\~ відповідачем\~ [PERSON] не\~ суперечить вимогам Закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень п.9. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Позивачем до позовної заяви додано копію посвідчення серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, тому при зверненні до суду з позовною заявою був звільнений від сплати судового збору. Отже, враховуючи вищенаведене, відповідно до положень ст. 133 і 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн, оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за пред`явлення до суду позовних вимог, відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved