Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого зазначив наступне. 18.02.2018 року в м. Запоріжжя по вул. Сергія Серікова, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mercedes» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Mercedes» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Власнику пошкодженого автомобіля «Mercedes» ПрАТ «УПСК» було виплачене страхове відшкодування за Полісом №АК/2782531. На підставі укладеного з ПрАТ «УПСК» 01.10.2020 року Договору №01/10/2020 про відступлення права вимоги, позивач [PERSON] набув права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/2782531 від 02.06.2017 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто завдані збитки в порядку регресу у розмірі 14 624 грн. 45 коп. та судові витрати, яке на даний час залишається невиконаним. У зв`язку із зазначеним, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 6\~069,05 грн. та три проценти річних від простроченої суми боргу 1\~281,34 грн. за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після винесення рішення суду по день подання позовної заяви з 03.11.2021 року по 03.10.2024 року, та просить покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. і на правничу допомогу у розмірі 4\~000,00 гривень. Ухвалою судді від 14.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явився, суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі та участі його представника, за змістом якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позо не подав. заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2018 року [PERSON] було визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, за наступних обставин. 18.02.2018 року, о 21 год. 30 хв. у м. Запоріжжі по вул. Сергія Серікова, 21, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до страхового акту № ОЦ/123/450/18/0120 від 12.06.2018, на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2782531, укладеним з [PERSON] , Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачене страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 14\~624,45 гривень. На підставі укладеного з ПрАТ «УПСК» 01.10.2020 року Договору №01/10/2020 про відступлення права вимоги, позивач [PERSON] набув права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/2782531 від 02.06.2017 року. Вищевказані обставини встановлені заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року, тому, відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто завдані збитки в порядку регресу у розмірі 14 624 гривень 45 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок, судові витрати, пов`язані із оплатою професійної правової допомоги у розмірі 2 500 гривень 00 копійок, а всього 18 032 гривень 45 копійок (а.с. 4-5). Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 04.10.2024 року, 07.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68480138 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду, відомості про виконання якого відсутні (а.с. 6). Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 погодилася із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, про те, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Згідно з розрахунком позивача за час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за судовим рішенням, з 03.11.2021 року по 03.10.2024 року, розмір інфляційних витрат становить 6 069 гривень 05 копійок, три проценти річних від простроченої суми боргу становить 1 281 гривень 34 копійки, який не спростовано відповідачем (а.с. 8). Враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність невиконаного відповідачем зобов`язання за судовим рішенням у встановленому розмірі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, інфляційних втрат у розмірі 6 069 гривень 05 копійок та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 281 гривень 34 копійки. Положення п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України судом не застосовуються до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, оскільки прострочення відповідачем грошового зобов`язання не випливає з договору кредиту або позики. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню витрати\~по сплаті\~судового збору\~у розмірі\~968,96\~гривень,\~які підтверджені\~платіжною інструкцією № P97H-M2MB-1213-B6PT від 04.10.2024 року. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги та її оплати представником позивача суду наданий Договір про надання правової допомоги від 01/11/22 від 01.11.2022 року, Додаткову угоду № 44 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 року, від 17.06.2022 року, відповідно до умов якої сторони погодили, що вартість послуг Адвоката становить 4000 грн.; акт здачі-прийняття робіт від 17.06.2024 року, платіжну інструкцію на суму 4000 гривень. Згідно акту здачі прийняття робіт, адвокатом надані послуги з аналізу судової практики та обговорення з Клієнтом правової позиції на суму 500 грн.; складання позовної заяви та підготовка документів до позову на суму 2\~000 грн.; подання позовної заяви через систему «Електронний суд» на суму 700 грн. Також Клієнтом здійснено авансування послуг Адвоката для здійснення супроводу судової справи у розмірі 800 гривень. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. не є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Отже, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. за складання позовної заяви. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Outcome: approved