Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з даним позовом. Ухвалою суду від 26.09.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи та з урахуванням того, що від відповідача на адресу суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», ухвалою суду від 21.11.2024 року було здійснено перехід розгляду справи з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 26.07.2022 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Під час спільного проживання між сторонами на побутовому грунті із-за різниці у поглядах на життя почали виникати непорозуміння, конфлікти, і як наслідок, відбулось напруження у їх сім`ї. Усе це призвело, до того, що протягом певного часу між сторонами встановились відчужені стосунки, вони втратили почуття поваги один до одного. На даний час сторони не підтримують ніяких сімейних відносин. Примирення і подальше життя між сторонами, а також збереження їх сім`ї, на думку позивача є неможливим. 12.12.2024 року від сторони відповідача н адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, однак категорично заперечує щодо стягнення з нього розміру витрат на правову допомогу. Від сторони позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач просить суд розірвати шлюб, відновити [PERSON] її дошлюбне прізвище, та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Сторони в судове засідання не з`явились. Про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від сторін в матеріалах справи наявні заяви про підтримання/визнання позову. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що 26 липня 2022 року між сторонами Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1123, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, тому шлюб між ними повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає змінити шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне прізвище « [PERSON] », про що вона зазначила у своєму позові. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, суд стягує з останнього на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. У даному випадку представництво інтересів позивача здійснював адвокат Недотопа Микола Миколайович на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.09.2024 року №24/09-7/ф. Відповідно до заяви клієнта про надання правничої допомоги від 20.09.2024 р. №З-24/09-7/ф «.. на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.09.2024 №24/09-7/ф, клієнт просить адвоката надати йому правничу допомогу, …. розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги за заявою згідно із договором становить 20 000,00 грн. …». Крім того, відповідно до умови оплати договору, розмір гонорару становить 20 000 грн., які клієнт сплачує адвокату протягом 3 (трьох) робочих днів після набрання рішеням суду законної сили. Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суду разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, заперечення сторони відповідача суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: partial