Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

22 квітня 2024 року представник позивача адвокат Колісниченко А.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1173385 від 19.04.2024, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом, вказаним вище, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначено, що з [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010, який рішенням Київського районного суду м.Полтави від 10.10.2022 було розірвано. Від шлюбних стосунків сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.01.2024 визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Дитина проживає разом з батьком та перебуває на повному його утриманні. Відповідачка участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Домовленості щодо участі відповідачки в утриманні дитини не досягнуто. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Розпорядженням керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м.\~Харкова від 15.05.2024 у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 07.05.2024 № 1365/0/15-24 відповідно до пунктів 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 644/2936/24. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану цивільну справу було передано в провадження судді Попової В.О. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року позовна заява прийнята, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно. 16.12.2024 представником позивача адвокатом Колісниченко А.С. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. 10.09.2024 через канцелярію суду від відповідачки надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 10.09.2024, у зв`язку з тим, що їй необхідно підготувати заперечення щодо предмету спору (а.с. 26). \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась. Про час та дату судового засідання відповідачка була повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повітки на судове засідання, призначене на 31.10.2024 (а.с. 28) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою працівника Укрпошти, вручено особисто, про що свідчить підпис про отримання судової повістки в судове засідання, призначене на 16.12.024 (а.с.42). Відповідачка з відзивом на позов до суду не зверталась. Інших заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило. Таким чином, на підставі ст.ст.128, 130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідачка повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84)\~5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. За таких обставин, з письмової згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м.Полтави від 10.10.2022 (справа № 552/4920/22; провадження № 2/552/2098/22) було розірвано. Рішення набрало законної сили 10.11.2022. Від шлюбних стосунків сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2013 року, видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 595. В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Київського\~районного суду\~м.Полтави\~від 23.01.2024\~(справа\~№ 552/6862/22;\~провадження №\~2/552/42/24) місце\~проживання малолітнього\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визначено разом\~з батьком\~ [PERSON] .Рішення набрало законної сили 23.02.2024. Відповідно до положень ст.\~ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини"\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому,\~Сімейний кодекс України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга\~статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1, 2\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 181 СК України\~визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вимог ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~\~\~\~\~\~\~\~ В даному випадку, із позовом про стягнення аліментів звернувся позивач, саме з ним проживає неповнолітня дитина, а тому він має право обирати спосіб стягнення аліментів. Позивач визначив необхідність стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідачки. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог\~ст.182 СК України\~визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.\~ При цьому, цей розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту\~ст.183 СК України\~випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних\~\~членів сім`ї. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Даних про наявність на утриманні відповідачки інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї з її боку суду не надано. З врахуванням наведеного, суд вважає\~необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини\~визначений позивачем розмір аліментів, а тому стягує з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття . При цьому, відповідно до вимог\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 22 квітня 2024 року. Згідно з ч.1 статті 430\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідачку судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved