Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

28.05.2024 року представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту теплову енергію за Типовим договором №4136/жб від 01.11.2021 за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік у розмірі основного боргу - 83837,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 15171,03 грн., 3% річних у розмірі 4321,53 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 114,50 грн., пеня в розмірі 5260,69 грн., всього 108 705,24 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є постачальником централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню за адресою: [ADDRESS] , відповідачі не здійснювали оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість. 13.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.10.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив , в якому зазначила, що з позовними вимогами не згодна, посилаючись на те, що позовні вимоги не відповідають дійсності, не гуртуються на реальних обставинах справи та нормах чинного законодавства. До позовної заяви додано рахунки-фактури №25270 від 31.10.2022 року за послуги надані у листопаді 2021 року, №25273 від 31.10.2022 року за послуги надані у грудні 2021 року, №25275 від 31.10.2022 року за послуги надані у січні 2022 року , №25277 від 31.10.2022 року за послуги надані у лютому 2022 року, №25279 від 31.10.2022 року за послуги надані у березні 2022 року. Всі рахунки було сформовано за один день, а саме 31.10.2022 року. При нарахуванні штрафних санкцій початком періоду строку має бути саме дата формування рахунків-фактур. Просила не застосовувати штрафні санкції та 3% пені, так як з 12.03.2020 року по 30.06.2023 рік запроваджено карантин, заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. З 24.02.2022 року в період воєнного стану нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат також заборонено. Позивач просить стягнути з неї заборгованість за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік, однак до позовної заяви подано акт №б/н від 23.03.2023 року, що 23.03.2023 року була припинена подача теплоносія за адресою: [ADDRESS] . Фактично надання послуги було припинено 23.03.2023 року, позивачем неправомірно заявлено вимогу про стягнення заборгованості по 31.03.2023 року. Просить суд у задоволенні заявлених вимог в частині нарахування пені, 3% річних, компенсації за інфляційні втрати та необхідність здійснити перерахунок основної суми заборгованості, зменшивши її на 52 081, 84 грн., у зв`язку з порушенням нарахування за рахунками-фактурами. 14.10.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача надала відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що відповідач не заперечувала факт отримання послуги з постачання теплової енергії у спірні періоди, здійснила часткову оплату наданих послуг 15.12.2023 року, що свідчить про визнання факту отримання послуг з постачання теплової енергії.Рахунки на оплату за період з листопада 2021 по липень 2022 року були складені 31.10.2022, оскільки раніше у Позивача була відсутня інформація про власника вказаного вище нежитлового приміщення. Умовами Типового договору чітко визначено строк здійснення оплати. Норми закону та умови Типового договору також передбачають відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Жодної прив`язки до дати форматування рахунків договір та закон не містять. Факт надання послуги у відповідні календарні місяці підтверджений, оплата при цьому відсутня. Оскільки Відповідач споживає теплову енергію для обігріву належного їй на праві приватної власності нежитлового приміщення, то Позивачем при розрахунку наданих Відповідачам послуг, застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі». Отже вважає штрафні санкції нараховані правомірно. Також зазначила, що період заборгованості 01.11.2021-31.03.2023 з тих підстав, що акт передачі-прийняття теплової енергії за березень 2023 року (фактично за 23 дні березня 2023 року) було складено 31.03.2023. Однак цей акт фіксує кількість тепла, яка витрачена саме у березні 2023 року. У зв`язку з цим, вважаємо, що позовні вимоги обґрунтовані належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. 31.10.2024 року відповідачем [PERSON] надано заперечення, відповідно до якого зазначила, що несвоєчасне оформлення позивачем рахунків-фактур свідчить про неможливість нарахування штрафних санкцій до моменту виставлення позивачем рахунків, початок нарахування штрафних санкцій не може бути раніше, ніж 01.11.2022 року, що не було враховано в розрахунках. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.11.2021 по 31.03.2023, тобто за період під час якого на території України постановою Кабінету Міністрів України було запроваджено карантин та положення підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID), тобто позивачем неправомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині штрафних санкцій. Враховуючи, що акт передачі-прийняття теплової енергії за листопад 2021 - березень 2022 були сформовані 31.10.2022 року, то вважала що обчислення строку заборгованості повинно починатись з вказаної дати. Просила відмовити Позивачу в прийнятті відповіді на відзив у зв`язку з пропуском строку на її подання. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, врахувати відзив та заперечення. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.8-9). Факт належного виконання АТ «Криворізька теплоцентраль» зобов`язання щодо постачання теплової енергії відповідачам у період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік підтверджується Актами включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 25-28) та не оспорюється відповідачем. Подача та припинення подачі теплоносія здійснювалось відповідно рішень Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону (а.с.16-19). Відповідно акту від 14.11.2019 року проведено технічний огляд приладів обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , теплолічильники відповідають встановленим вимогам стандарту. Повірка приладу обліку діє до 08.10.2023 року (а.с.29). Відповідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки теплолічильник № 4913441 відповідає встановленим вимогам стандарту (а.с.30). Відповідно поштового повідомлення, представниками АТ «Криворізька теплоцентраль» надсилалось ФО [PERSON] рахунків-фактур та актів передачі-прийняття теплової енергії з листопада 2021 р. по березень 2023 року, яке повернуто за терміном зберігання ( а.с.31-32). Відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) за договором № 4136/жб/1 від 01.11.2021 р. відповідачеві нараховано теплову енергію разом із платою за абонентське обслуговування (а.с. 33-72). Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення приміщення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік у розмірі основного боргу - 83837,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 15171,03 грн., 3% річних у розмірі 4321,53 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 114,50 грн., пеня в розмірі 5260,69 грн., всього 108705,24 грн. ( а.с. 102-103). Відповідно довідки та платіжної інструкції відповідачем [PERSON] сплачено кошти за період листопад 2023 рік 3881,81 грн., абонентське обслуговування - 8, 34 грн., за жовтень 2022 року - 6009,85 грн., за грудень 2023 року - 9518,76 грн., абонентське обслуговування - 8,34 грн., жовтень 2022 року - 356,90 грн., серпень 2022 року - 8,00 грн., вересень 2022 року - 8,00 грн. ( а.с.96-99). Позивачем направлено відповідачу рекомендованим повідомленням претензію про сплату суми заборгованості, яке повернулось за закінченням терміну зберігання (а.с.101). Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів ( п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ). Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами ( п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи фізична особа-підприємець, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства (аналогічні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі №757/45133/15-ц та від 20.09.2018 р. у справі № 751/3840/15-ц). Положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності ( ч.1 ст. 320 ЦК України ). Згідно зі ст. 1 цього Закону теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з ч.ч. 1, 3 статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту положень статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 19 зазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). За приписами п. 1 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 було затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01.10.2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, викладено в новій редакції. Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 р. ( в редакції постанови КМУ № 1022 від 08.09.2021 р.) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання», закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії, яка містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» палаті - Закон) до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною, першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Частиною 4 статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Частиною 5 статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік у розмірі основного боргу - 83837,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 15171,03 грн., 3% річних у розмірі 4321,53 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 114,50 грн., пеня в розмірі 5260,69 грн., всього 108705,24 грн. ( а.с. 102-103). Суд зазначає, що згідно із п. 45 Типового договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Так на підставі розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості [PERSON] за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік відповідачу було нараховано заборгованість з 3% річних в розмірі 4321,53 грн. та з інфляційних втрат у розмірі 15171,03 грн. Суд зазначає, що за змістом п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції до 29 грудня 2023 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні було заборонено, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Тобто заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість з житлово-комунальні послуги населення припадала на період з 24.02.2022 року по 29.12.2023 року. Однак, враховуючи те, що відповідачем приміщення використовується не для постійного проживання, враховуючи статус нерухомого майна, як нежитлового приміщення, то суд дійшов висновку, що АТ «Криворізька теплоцентраль» нараховувало [PERSON] відповідні суми за ст. 625 ЦК за прострочення оплати послуг з теплопостачання вірно за тарифом для категорії «інші споживачі», а не для «населення», бо таке приміщення не призначене для проживання, а використовується у інший спосіб. Таким чином на переконання суду в даному випадку не підлягають застосуванню положення Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» щодо заборони та стягнення неустойки та інфляційних нарахувань й процентів річних, нарахованих на заборгованість, оскільки вона стосується категорії «населення», а не категорії «інші споживачі». Аналогічна правова позиція була викладена Дніпровським апеляційним судом в постанові 17 липня 2023 року по справі № 214/5827/22. Також суд зазначає, що на підставі пп. 4 п. 3 «;Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Так суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Тобто заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги стосувалось періоду з 12.03.2020 року до 30.07.2023 року. Однак суд встановив, що нарахування пені позивачем було здійснено відповідачу, фізичній особі, починаючи з 01.11.2021р. -31.03.2023р., тобто у порушення пп. 4 п. 3 «;Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Внаслідок викладеного вмотивування, суд дійшов висновку, що законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» нарахованих на основну суму заборгованості пені немає, внаслідок чого у задоволенні вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення пені в розмірі 5260,69 грн. слід відмовити, тому суд не приймає до уваги обрахунки позивача пені за період з 01.11.2021 р. -31.03.2023 р. Таким чином суд дійшов переконання, що заявлені та підтвердженні в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу з теплової енергії у розмірі основного боргу - 83837,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 15171,03 грн., 3% річних у розмірі 4321,53 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 114,50 грн., всього 103444,55 грн. Відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial