Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

21.10.2021 року представник [PERSON] - адвокат Дячук Павло Миколайович, звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Руслана Вікторовича, третя особа: [PERSON] про скасування рішень державних реєстраторів, посилаючись на те, що 22.03.2016 рок між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , після чого 22.03.2016 року [PERSON] уклала щодо вказаної квартири договір іпотеки з [PERSON] . Проте 22.09.2016 року до Приморського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продаж квартири, витребування майна, виселення осіб, визнання недійсним договору іпотеки (справа №522/17929/16-ц). Ухвалою суду від 23.09.2016 року у цій справі було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру. В подальшому, 05.11.2018 року, Приморським районним судом м.Одеси по вищевказаній справі було постановлено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено в повному обсязі. Остаточне рішення у справі №522/17929/16-ц було постановлено Верховним судом 03.12.2020 року, за результатами якого було залишено в силі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року. Крім того, 04.10.2019 року в рамках кримінального провадження, слідчим суддею Приморського районного суду м.Одеси постановлено ухвалу у справі №522/1613/19 про накладення арешту на вищевказану квартиру. Проте нещодавно [PERSON] довідалася, що попри існування кримінального та цивільного арешту, державними реєстраторами було виконано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року (Справа №522/17929/16-ц), а саме зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] , скасовано запис про іпотеку та скасовано іпотечне обтяження. Позивач вважає, що з огляду на той факт, що під час здійснення вищевказаних реєстраційних дій, в реєстрі прав власності щодо спірної квартири існували діючі обтяження, рішення державних реєстраторів є незаконними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, так як здійснені з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2021 року було відкрито провадженні у справі й призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2021 року у задоволенні заяви представника [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову по справі - відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І., Державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Р.В., третя особа: [PERSON] про скасування рішень державних реєстраторі залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 25.04.2023 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2023 року справа була прийнята до провадження та призначена до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулось 11 грудня 2024 року позивач та її представник не з`явилися. Відповідачі та третя особа в судові засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили. Жодних заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Інші відповідачі відзиву до суду не надали. Водночас, відповідно до приписів частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 статті 223 ЦПК України також визначено: якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд приймає до уваги, що позивач та її представник були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні суду три роки, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони позивача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання за наявними матеріалами, враховуючи що неявка позивача не є перешкодою для розгляду справи, а свої доводи позивачем та її представником викладені у позовній заяві та заявах по суті. Водночас, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини суду слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, §73; Sejdovic проти Італії §86). Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі N 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Приймаючи все вищевикладене до уваги, та враховуючи можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд ухвалив провести судове засідання в даній справі у відсутність учасників справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані сторонами докази, а також заслухавши їх пояснення, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 05.11.2018 року по справі №522/17929/16-ц Приморським районним судом м.Одеси було прийнято рішення, яке набрало чинності 31.10.2019 року та яким було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продаж квартири, витребування майна, виселення осіб, визнання недійсним договору іпотеки, вирішено: - Визнати недійсним довіреність на вчинення відчуження квартири [ADDRESS] , видану на [PERSON] і [PERSON] від імені [PERSON] ; - Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 28.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Осінцевою В.М., укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - Витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . - Виселити [PERSON] , [PERSON] та інших осіб, що проживають у квартири [ADDRESS] . - Визнати недійсними договір іпотеки від 22 березня 2016 року за № 117, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю. та договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю. 22.03.2016 року за реєстровим номером 117, від 09.04.2016 року, реєстровий номер 168, які укладені між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-22). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.10.2021 року (а.с.23) вбачається, що 11.08.2021 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяною Іванівною зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за власником [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/17929/16-ц) від 05.11.2018 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.10.2021 року (а.с.26) вбачається, що 18.10.2021 року державним реєстратором Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Русланом Вікторовичем зареєстровано припинення іпотеки на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/17929/16-ц, 2/522/4883/18) від 05.11.2018 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.10.2021 року (а.с.28) вбачається, що 18.10.2021 року державним реєстратором Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Русланом Вікторовичем зареєстровано припинення обтяженння - заборону на нерухоме майно - на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/17929/16-ц, 2/522/4883/18) від 05.11.2018 року. Позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що вищенаведені реєстраційні дії відповідачів - державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Руслана Вікторовича є незаконними та протиправними, так як були здійснені на час діючих обтяжень нерухомого майна, а саме: арешту нерухомого майна на підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/17929/16-ц) від 23.09.2016 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.28) та арешту нерухомого майна на підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/1613/19) від 04.02.2019 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Суд відзначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому слід зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Відповідно до п. 6 ч. 1 та п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав: 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом. Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Суд зазначає, що державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяною Іванівною, державним реєстратором Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Русланом Вікторовичем були проведені реєстраційні дії на підставі судового рішення, що набрало законної сили, а саме рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.11.2018 року (справа №522/17929/16-ц, 2/522/4883/18). Щодо вимог скасувати рішення держаних реєстраторів про проведення реєстраційних дій щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає, що позивачкою у спірних правовідносинах обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України про державну реєстрацію №1952-IV викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не зможе забезпечити і гарантувати позивачці відновлення порушеного, на її думку, права та не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав, а тому не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Суд звертає увагу, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) визначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) та ін.). За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed