Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПРОЦЕНТ" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2107-1503-1 від 10.11.2023 року, між ТзОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. строком на 365 днів (до 09.11.2024) шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "КБ "Приватбанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277, 5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електрону комерцію». Сума кредиту по укладеному кредитному договору, перераховується на платіжну картку відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку № [NUMBER] після укладання кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 013282 направлявся відповідачу 10.11.2023 року о 14:35:16 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 10.11.2023 о 14:35:21 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 013282 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 10.11.2023 року на платіжну картку№ [NUMBER] емітовану АТ "КБ"Приватбанк". У межах строку кредитування відповідач зобов`язана сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Починаючи з 10.12.2023 року, відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користуванням кредитом за період з 10.12.2023 року по 06.08.2024 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 06.08.2024 року становить 47 250, 00 грн за період з 10.12.2023 року по 06.08.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних) та графіку платежів. У зв`язку з викладеним вище позивача був змушений звернутися до суду з такими позовними вимогами. Ухвалою суду від 20.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 17.10.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 19.11.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позовних вимоги, посилаючись на те, що будь-яка особа, заволодівши чужими персональними даними (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП та ін.), вказавши власний номер коду отримає кошти, має можливість оформити кредитний договір через сайт фінансової організації на чуже ім`я. Звертаємо увагу суду на те, що номер телефону, вказаний у Заявці-Анкеті на отримання кредиту, що дозволяє стверджувати, що персональними даними заволоділи треті особи та використали для укладення кредитного договору. Вважає, що позивачем не доведено належними доказами перерахунок кредитних коштів за договором позики. Вважає, що паспорт споживчого кредиту не був наданий та сам кредитний договір містить значні розбіжності так в договорі в пункті 1,4 визначено розрахунок вартості кредиту . На сторінці 8 кредитного договору зазначена процентна ставка 1277,5 % річних а вже на сторінці 10 зазначено процентну ставку 620806,48. Крім того, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. Також вказує, що розмір витрат позивача на правову допомогу є завищеним. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляду справи без їхньої участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Розглядаючи заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке. Відповідно до положень частин 1-2 статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Окрім того, суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Приймаючи до уваги обмеження строків розгляду справи, які встановлені процесуальним законом, ненадання доказів поважності неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами, оскільки зібрані матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення спору. Крім того, явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 10.11.2023 [PERSON] уклала із ТзОВ "ФК "ПРОЦЕНТ" кредитний договір № 2107-1503-1, за умовами якого позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором (далі - Договір). Відповідно до п.1.1. Договору, на умовах встановлених цим договором, Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000,00 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом в строки визначені цим Договором. Згідно п.1.2. Договору, процентна ставка за користуванням Кредитом становить 3,5% від суми Кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277.50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. (п. 1.3. Договору) Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № [NUMBER] , що належить позичальникові (п.1.7. Договору). Відповідно до п.3.3. Договору позичальник сплачує Товариству проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою 3,5 % (річна процента ставка становить 1277,50%) від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів переданих позичальнику за цим Договором (суми кредиту) за кожен день користування. Даний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 013282. ТзОВ «ФК «Процент» перераховано на платіжну картку відповідача 5 000, 00 грн. Згідно розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором № 2107-1503-1 від 10.11.2023 станом на 06.08.2024 року загальна заборгованість [PERSON] по нарахованим та несплаченим процентам за період з 10.12.2023 року по 06.08.2024 року відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних) та графіку платежів становить 47 250, 00 грн. Як стверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 10.11.2023 по 15.11.2023, наданої АТ КБ "Приватбанк" на вимогу суду, на платіжну картку [PERSON] 10.11.2023 зараховано 5 000, 00 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно із ст. ст. 525,526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як стверджується матеріалами справи, позивачем повністю було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу обумовлену останнім суму кредиту. Однак, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, та відсотками відповідно до умов договору не повернула, що призвело до виникнення заборгованості за договорами. Таким чином, в порушення умов кредитних договорів, а також вимог ст. ст. 509, 526,1 054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Розрахунок загальної суми заборгованості відповідача по кредитному договору наданий суду і відповідає вимогам закону. Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, виходячи із наведеного вище суд прийшов до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Отже, беручи до уваги викладене, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 06.08.2024 року становить 47 250, 00 грн. за період з 10.12.2023 року по 06.08.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних). Крім того, надані суду представником відповіача письмові пояснення не спростовують факту укладання договору, наданого суду розрахунку заборгованості та факту отримання відповідачем грошових коштів. Також, заперечення висловлені в цих поясненнях відповідачем, суд оцінює критично, оскільки укладаючи кредитний договір, вона була повідомлена про розмір відсотків, порядок сплати, та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір та користувалася отриманими коштами. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.77, ч. 2 ст.78, ч. 1 ст.80 ЦПК України, належними докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 3 028, 00 грн. за подання позовної заяви. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Згідно з п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами За приписами ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц: «На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.» На підтвердження розміру фактично понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду наступні документи: копію договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію довіреності ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» на ім`я адвоката Руденка К.В.; копію акта приймання-передачі наданих послуг №2 від 24.07.2024 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024; копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 24.07.2024 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024; копію платіжної інструкції №741 від 25.07.2024. Матеріалами справи стверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу. При цьому, суд зауважує, що представник позивача участі в розгляді справи не брав, обмежившись надсиланням позовної заяви до суду, яка за своєю формою та змістом не є складною, із цього питання існує стала та узгоджена судова практика та виготовлення такої заяви не потребує значного часу на підготовку. Таким чином, з метою дотримання принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною з огляду на складність та фактичний розгляд справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспіввісною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Враховуючи викладене вище та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявленого до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000, 00 грн, який є завищеним. Суд, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн, з урахуванням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, та обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору.

Outcome: approved