Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Старобільська окружна прокуратура Луганської області звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головне управління Держгеокадастру у Луганській області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом конфіскації. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, та має паспорт громадянки російської федерації, серія та номер: [NUMBER] , який виданий 25.06.2005 року, видавник: Відділ Внутрішніх справ Ленінського району міста Ставрополя, країна громадянства: російська федерація, проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Даний факт також підтверджується листом Управління державної міграційної служби України в Луганській області від 14.04.2023 року №4401.5.2-843/44.2-23, згідно якого, перевіркою за обліками УДМС у Луганській області та відомостями Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Управління міграційними процесами» встановлено, що [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалась. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.03.2023 року, договору оренди землі від 18.09.2020 року №б/н, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Деметра-С», зазначено, що [PERSON] має громадянство російської федерації. Згідно державного акту серії ЛГ №076040 від 09.09.2004 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4420689500:09:007:0010, площею 3,0661 га., номер ділянки 172.2, зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що 18.11.2020 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Нєдовєсовою Н.М., на підставі відомостей з Державного земельного кадастру, серія та номер: 28181966, виданих 18.11.2020 року, видавник: Державний земельний кадастр, зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4420689500:09:007:0010, площею 3,0661 га. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2226869944206, номер відомостей про речове право 39285820, індексний номер 55249370), яка є громадянкою російської федерації. Згідно зазначеного витягу, а також даних Державного земельного кадастру власником земельної ділянки з кадастровим номером 4420689500:09:007:0010, площею 3,0661 га., цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01), яка розташовується на території Семикозівської сільської ради Біловодського району Луганської області, на даний час Біловодської селищної ради Старобільського району Луганської області, є [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації, паспорт громадянки російської федерації, серія та номер: [NUMBER] , який виданий 25.06.2005 року, видавник: Відділ Внутрішніх справ Ленінського району міста Ставрополя, країна громадянства: російська федерація, проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Земельна ділянка до 13.11.2020 року перебувала у оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Деметра-С», код ЄДРПОУ 32570743, далі ТОВ «Агрофірма Деметра-С», про що внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Вказане підтверджується договором оренди землі від 18.09.2020 року, укладеним між власником земельної ділянки [PERSON] , від імені якої діяла представник [PERSON] (на підставі довіреності від 12.08.2020 року, № 26 АА 4269449) та ТОВ «Агрофірма Деметра-С», відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером 4420689500:09:007:0010, площею 3,0661 га., перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Деметра-С», код ЄДРПОУ 32570743, про що були внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Строк дії договору оренди складає 15 років. 13.11.2020 року проведено державну реєстрацію припинення права оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право земельної ділянки 39250239) на підставі договору про припинення договору оренди землі, серія та номер: б/н від 18.09.2020 року. Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] у 2004 році отримала вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у приватну власність, однак на теперішній час земельну ділянку не відчужила, однак зобов`язана була здійснити її відчуження не пізніше 09.09.2005 року. Вказані порушення вимог земельного законодавства є триваючими, пов`язаними з тривалим, безперервним невиконанням [PERSON] обов`язків, передбачених законом. Бездіяльність [PERSON] характеризується тим, що не відчуження отриманої у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення з 09.09.2004 по цей час та їх фактична належність на праві власності іноземцю, є порушенням вимог закону. Разом з цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] зазначених земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене заступник керівника Старобільської окружної прокуратури Луганської області просить суд Припинити громадянці російської федерації [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина російської федерації, серія та номер: [NUMBER] , який виданий 25.06.2005 року, видавник: відділ внутрішніх справ Ленінського району міста Ставрополя, країна громадянства: російська федерація, що проживає за адресою: [ADDRESS] , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4420689500:09:007:0010, площею 3,0661 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Семикозівської сільської ради Біловодського району Луганської області, на даний час Біловодської селищної ради Старобільського району Луганської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2020 року (номер відомостей про речове право: 39285820, індексний номер рішення про державну реєстрацію: 55249370 від 20.11.2020 року) шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, а також стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Луганської обласної прокуратури 2422,40 грн судового збору, сплаченого за пред`явлення позову до суду. Прокурор Старобільської окружної прокуратури Луганської області Черних С.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Філіпенко А.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій прохала розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на Інтернет порталі «Судова влада України». Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідачки не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як встановлено судом, рішенням Біловодської райдержадміністрації №356 від 21 серпня 2004 року [PERSON] було виділено земельну ділянку кадастровий номер 4420689500:09:007:0010, загальною площею 3,0661 га., яка розташована на території Семикозівської сільської ради Біловодського району луганської області (ділянка №172.2) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі зазначеного рішення [PERSON] було видано Державний акт серії ЛГ №076040 від 09.09.2004 року. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2020 року за №39285820. Також,\~як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~відповідачкою з\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Агрофірма «Деметра-С»\~було укладено\~договір оренди\~землі:\~23.12.2014\~року на\~земельну ділянку\~кадастровий номер 4420689500:09:007:0010 площею 3,0661 га., термін дії договору до 25 грудня 2024 року. Крім того, відповідачкою з\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Агрофірма «Деметра-С»\~було укладено\~договір оренди\~землі:\~18.09.2020\~року №481,\~на земельну\~ділянку кадастровий номер 4420689500:09:007:0010 площею 3,0661 га., на строк 15 років, термін дії договору до 18 вересня 2035 року. Листом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 14.12.2023 року №10-12-0.8-2973/2-23 повідомлено Луганську обласну прокуратуру про те, що повноваження Головного управління на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, як органу, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель виникли з 23 грудня 2021 року, а вже 22 лютого 2022 року у зв`язку із повномаштабним вторгненням російської федерації на територію України та введенням воєнного стану, територіальні громади Луганської області віднесені до переліку територіальних громад, які тимчасово окуповані російською федерацією та припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю і державного ринкового нагляду на період воєнного стану. У разі наявності підстав для представництва інтересів держави та фактів порушень законодавства у сфері земельних відносин Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, просить Старобільську окружну прокуратуру Луганської області вжити заходи представництва інтересів держави в суді. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За правилами ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Положення статей 13,14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 вищевказаного закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належать до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до пункту «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент набуття відповідачем у власність спірної земельної ділянки), якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Як убачається з матеріалів справи відповідачка, яка є громадянкою російської федерації, що підтверджується листом Управління державної міграційної служби України в Луганській області від 14.04.2023 року №4401.5.2-843/44.2-23, відповідно до якого, [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалась; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - №324665922 від 03.03.2023 року та №374434816 від 16.04.2024 року, де вказано, що [PERSON] є громадянкою російської федерації; витягом, відповідно до якого, [PERSON] , набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі Державного акту серії ЛГ №076040, який виданий 09.09.2004 року на підставі рішення Біловодської райдержадміністрації №356 від 21 серпня 2004 року, зареєструвала право власності на земельну ділянку 18.11.2020 року, а тому, відповідно до приписів ст. 81 ЗК України та ст. 145 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент набуття відповідачем у власність спірної земельної ділянки) відповідачка зобов`язана була відчужити їх протягом року, а саме до 09.09.2005 року. На момент розгляду справи відповідачка дій щодо відчуження земельної ділянки не вчинила, спірна земельна ділянка продовжує перебувати у власності відповідачки. Крім того, суд вважає, що про відсутність у відповідачки наміру виконати обов`язок щодо відчуження спірної земельної ділянки також свідчать факт укладення договорів оренди з ТОВ «Агрофірма «Деметра-С», який діє на час розгляду справи судом. Судом установлено, що, як на момент набуття відповідачкою права власності на спірну земельну ділянку, так і протягом усього часу до дня звернення з цією позовною заявою, положеннями земельного законодавства передбачена обов`язковість відчуження її власником, який є громадянином іншої держави, протягом року з моменту переходу такого права. Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. На думку суду обраний прокурором спосіб захисту права, спрямований на відновлення законності у сфері належного набуття та реалізації прав на землю, є єдиним та ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, який безпосередньо передбачений чинним законодавством та не порушує рівноваги між приватними, суспільними та державними інтересами. Таким чином, оскільки відповідачка, будучи іноземною громадянкою, впродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку, добровільно її не відчужила, чим порушила вимоги земельного законодавства, суд вважає, що вказану земельну ділянку слід конфіскувати у власність держави. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved