Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

30.08.24року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві вказала що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] який помер [INFO] . Як дружина померлого, вона звернулася із заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області з метою переходу зі своєї пенсії на пенсію в зв`язку з втратою годувальника оскільки пенсія померлого чоловіка була більшою. Однак Пенсійним фондом її було повідомлено, що для здійснення переходу з однієї пенсії на пенсію в зв`язку з втратою годувальника реєстрація її місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого чоловіка. Зареєстрованим місцем її проживання є адреса: [ADDRESS] а адресою реєстрації померлого чоловіка - [ADDRESS] де вона постійно мешкала разом з померлим. Заявниця вказує, що оскільки зареєстроване місце проживання померлого не співпадає з її зареєстрованим місцем проживання, це стало підставою для відмови у переоформленні пенсії та вказана обставина змушує її звернутися до суду з цією заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт ведення спільного господарства, спільного проживання однією сім`єю за однією адресою її разом з пемерлим чоловіком за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 02.10.24р. відкрито провадження за заявою [PERSON] 21.11.24р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник заявниці до судового засідання з`явився. Заяву підтримав посилаючись на обставини в ній вказані. Представник Пенсійного фонду до судового засідання не з`явився. Ставлення до заяви не висловив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника заявника суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення підлягають задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною другою ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали зареєстрований шляб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ актовий запис 67. Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно до копії паспорту [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Копією паспорту [PERSON] встановлено що він був зареєстрований [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Довідкою ДОП ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області від 08.05.23р. та письмовими показами сусідів встановлено що [PERSON] сумісно мешкала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з лютого 1999р. по день смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] був ліквідатором аварії на Чоронобильській АС та отримував відповідну пенсію що підтверджено копіями пенсійного посвідчення та посвідчення ліквідатора аварії з 2 групою інвалідності. Копією рішення Головного управління Пенсійного фонду від 19.06.23р. встановлено що зацікавленою особою було відмовлено [PERSON] у оформленні пенсії в зв`язку з втратою годувальника з тих підстав що заявник та померлий чоловік зареєстровані за різними адресами. Суд звертає увагу, що право на вибір місця проживання закріплено у ст.33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Таким чином, лише реєстрація місця проживання заявниці за іншою адресою не свідчить про те, що заявниця з чоловіком [PERSON] не проживали однією сім`єю. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; довідки з місця проживання, фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, заяви, анкети, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного та ін. Особливе місце у доказуванні певних обставин у цій категорії справ займають факти спільних подорожей і відпочинку, спільна присутність на святах, показання свідків. За судовою практикою можна зазначити, що спільні подорож чоловіка та жінки підтверджують факту спільного проживання, підтверджує наявність відносин як чоловіка та жінки, факт спільного відпочинку свідчить про наявність про утворення родини та спільність побуту, про наявність взаємних прав та обов`язків між чоловіком і жінкою, які притаманні подружжю. Щоб встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні цьому поняттю. Тобто, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти, мають певні права та обов`язки тобто передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Спільні фотографії можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки Що стосується вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд зазначає наступне. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного. Судом встановлено, що заявник та її чоловік тривалий час проживали спільно за однією адресою - [ADDRESS] , що підтверджено письмовими свідченнями сусідів та копіями світлин. Факти спільного відпочинку, спільна регулярна привселюдна присутність на релігійних святах, на святкуваннях дат визначих та релігійних, що підтверджено фотознімками також вказує про факт наявності відносин у сторін по справі і спільного проживання, на факт існування родини, про наявність взаємних прав та обов`язків. Враховуючи, що заявниця з чоловіком проживали в зареєстрованому шлюбі що крім вищезазначених документів, також підтверджується наданими заявницею фотографіями сімейного альбому, а тому заява підлягає задоволенню та суд вважає за необхідне встановити факт ведення спільного господарства та спільного проживання однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , і термін їх спільного проживання становить більше п`яти років. Факт спільного проживання підтверджено вищевказаною інформацією, а також міститься на спільних світлинах-фотографіях подружжя. Встановлення вказаного факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її цивільні права. Іншої можливості встановити даний факт заявниця немає, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved