Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) звернулось з позовом до суду, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) заборгованість у загальній сумі 10013,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 листопада 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" (далі\~ТОВ "ФК "ЦФР") та відповідачкою було укладено кредитний договір № 1505735360. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач свої обов`язки за договором не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 10013,05 грн, з яких: 7160,22 грн\~загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,60 грн\~загальна заборгованість по відсоткам; 2852,23 загальна заборгованість по комісії. Позивач набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором на підставі Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, укладеного між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ТАСКОМБАНК" (далі\~АТ "ТАСКОМБАНК"). АТ "ТАСКОМБАНК", у свою чергу, набуло право вимоги до відповідача на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ним та ТОВ "ФК "ЦФР" 07.10.2016. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила платежу для погашення кредитної заборгованості ТОВ "ФК "ЄАПБ". Ухвалою суду від 03.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України, цього ж дня ухвалу суду направлено відповідачці на поштову адресу за місцем реєстрації, ухвала суду відповідачкою отримана 24.10.2024. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, судом надано можливість та достатньо часу ознайомитись із позовною заявою та надати свої заперечення, отже можливо розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов від відповідача до Жашківського районного суду Черкаської області надходив. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Так, 18 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачкою укладено кредитний договір № 1505735360, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 9160,00 грн строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, передбачених у Паспорті кредиту № 573560, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.4-7). Паспортом кредиту № 5735360 від 18.11.2021, який підписано відповідачкою, визначено процентну ставку за кредитом, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом, а також узгоджено графік платежів (а.с. 6-8). 07.10.2016 між ТОВ "ФК "ЦФР" і ПАТ "ТАСКОМБАНК" укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого Первісний кредитор передав (відступив) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набув Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплатив Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором (а.с. 17-18). Пунктом 2.2. вказаного договору про відступлення права вимоги передбачено, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги. 28.02.2024 між АТ "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" зобов`язався передати (сплатити) АТ "ТАСКОМБАНК" суму Фінансування, а АТ "ТАСКОМБАНК" зобов`язався відступити ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимоги за Кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав вимоги. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 19-20). Матеріали справи також містять Акти прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором Факторингу №НІ/11/16-Ф та витяг із зазначеного Реєстру Прав Вимог у якому значиться відповідачка, сума заборгованості якої складає 10013,05 грн (а.с. 21-22). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача складає 10013,05 грн, з яких: 7160,22 грн\~загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,60 грн\~загальна заборгованість по відсоткам; 2852,23 загальна заборгованість по комісії (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.2 ст.77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст. 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2\~ст. 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В порядку визначеному ч. 2\~ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Відповідно до ч. 2\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"\~первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із положеннями статей\~512,\~514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно із \~ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша\~статті 1077 ЦК України). Згідно із\~статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У судовому засіданні було встановлено, що між ТОВ "ФК "ЦФР" і відповідачкою виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору від 18.11.2021 № 1505735360. Як передбачено п. 1.4. вказаного кредитного договору, кредитні кошти відповідачка мала отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахункові інших осіб як оплата за надані послуги. Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо\~безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12,\~81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як б зазначено вище, кредитні кошти від ТОВ "ФК "ЦФР" відповідачка мала отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахункові рахунки інших осіб як оплата за надані послуги. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем ТОВ "ФК "ЦФР" а перераховані грошові кошти відповідачу в сумі, передбаченій кредитним договором, а відповідач ці кошти отримала. Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачці кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Крім того, позивач, обґрунтовуючи набуття права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1505735360 від 18.11.2021, укладеним між ТОВ "ФК "ЦФР" і відповідачкою, посилається, зокрема, на договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладений 07.10.2016 між ТОВ "ФК "ЦФР" і ПАТ "ТАСКОМБАНК", на підставі якого ПАТ "ТАСКОМБАНК" набуло право вимоги до відповідача та у подальшому відступило ці права позивачу на підставі Договору Факторингу №НІ/11/10-Ф від 08.11.2023. Разом з цим, кредитний договір № 1505735360 між ТОВ "ФК "ЦФР" і відповідачкою укладено 18.11.2021, тобто через 5 років після укладення зазначеного договору про відступлення права вимоги між ТОВ "ФК "ЦФР" і ПАТ "ТАСКОМБАНК". Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Як встановлено судом право вимоги ТОВ "ФК ЦФР" до відповідачки не існувало на момент укладення договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Крім того, позивачем взагалі не надано доказів того, що права вимоги до відповідачки були предметом договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Позивачем не надано Акту прийому-передачі Реєстру боржників від ТОВ "ФК "ЦФР" до ПАТ "ТАСКОМБАНК" та витягів з реєстрів боржників, у яких значився б відповідач, та які могли б підтвердити вказані обставини. Доводи позивача про те, що перехід прав вимоги до відповідача був оформлений зазначеними вище договорами факторингу, не спростовують висновків суду про відсутність на момент укладення договору про відступлення права вимоги між ТОВ "ФК "ЦФР" та ПАТ "ТАСКОМБАНК" самого зобов`язання, а відтак і права вимоги за ним. З копій зазначеного договору факторингу, який надано суду не убачається, що його предметом є право майбутньої вимоги. До того ж, такі вимоги на момент укладення договору мали би бути визначені, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ "ФК "ЦФР" до відповідачки на момент укладення договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 не було. Таким чином, позивач ТОВ "ФК "ЄАПБ" не надав доказів переходу до нього права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1505735360від 18.11.2021, укладеним між ТОВ "ФК "ЦФР" і відповідачкою, оскільки цей кредитний договір укладений після договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Доводи позивача щодо презумпції правомірності правочину не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором факторингу від 28 лютого 2024 року № НІ/11/17-Ф, укладеного між ПАТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов кредитних договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, та не доведенням факту переходу до позивача права вимоги до відповідача, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed