Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Кудіна А.В. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за: договором позики №76856328, в розмірі 20 822,91 грн.; договором позики №4976144, в розмірі 11 505 грн.; кредитним договором №30606-08/2023, в розмірі 26 500 грн.; кредитним договором №08525-10/2023, в розмірі 18 450 грн.; договором позики №6220326, в розмірі 8 919,30 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.10.2023 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договори позики №76856328 та №4976144. Між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 було укладено договори факторингу №14/06/21, відповідно до яких право вимоги за даними договорами позики перейшло до позивача. Відповідно до реєстрів боржників, заборгованість відповідача [PERSON] за цими договорами позики становить 20 822,91 грн та 11 505 грн. Стосовно кредитних договорів №30606-08/2023 від 24.08.2023 та №08525-10/2023 від 07.10.2023, зазначає, що 24.08.2023 та 07.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено дані кредитні договори, які були підписані ним електронним підписом. Кредитні кошти були надані відповідачу у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на реквізити наданої ним картки. 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №29042024, згідно із яким право вимоги за даними кредитними договорами перейшло до позивача. Відповідно до реєстрів боржників, заборгованість відповідача [PERSON] за даними кредитними договорами становить 26 500 грн та 18 450 грн. Щодо договору позики №6220326, зазначає, що 26.09.2023 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір, який підписаний електронним підписом відповідача. Кошти були надані відповідачу шляхом їх перерахування на вказану ним банківську картку. 11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №11-01/2024, згідно із яким право вимоги за цим договором позики перейшло до позивача. Відповідно до реєстру боржників, заборгованість відповідача [PERSON] за даними кредитними договорами становить 8 919,30 грн. Зазначає, що з моменту отримання прав вимоги за вказаними вище договорами позики та кредитними договорами, позивач не здійснив жодних нарахувань. Представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Кудіна А.В. будучи належним чином повідомленою про місце, дату і час судового засідання в таке не з`явилась, безпосередньо у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Також зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час такого був повідомленим належним чином. ІІ. Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.11.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 18.12.2024 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач [PERSON] був повідомленим у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, представниця позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 07.10.2023 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договори позики №76856328 (а.с. 9-11) та №4976144 (а.с. 20-22). Відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.09.2021 (а.с. 13-15), між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено цей договір. За даним договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників. Також стороною позивача надано витяги з реєстру боржників №22 від 14.06.2021 та №19 від 14.06.2021 (а.с. 18, 26) та розрахунки заборгованості (а.с. 27, 38), в яких вказано розмір заборгованості. Відповідно до договору про надання фінансового кредиту №30606-08/2023 від 24.08.2023 (а.с. 33-35), між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено даний кредитний договір, який підписаний електронним підписом. Сума кредиту 4 000 грн. Строк кредитування 360 днів. Процентна ставка - 2,50% в день. Кредит надавався у безготівковій формі на картку вказану відповідачем. Відповідачем [PERSON] електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 37), в якому визначено основні умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №30606-08/2023 від 24.08.2023 (а.с. 38), заборгованість за кредитним договором становить 26 500 грн., з яких: 4 000 грн - основна сума боргу, 22 500 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до договору про надання фінансового кредиту №08525-10/2023 від 07.10.2023 (а.с. 39-41), між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено даний кредитний договір, який підписаний електронним підписом. Сума кредиту 3 000 грн. Строк кредитування 360 днів. Процентна ставка - 2,50% в день. Кредит надавався у безготівковій формі на картку вказану відповідачем. Відповідачем [PERSON] електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 43), в якому визначено основні умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №08525-10/2023 від 07.10.2023 (а.с. 44), заборгованість за кредитним договором становить 18 450 грн., з яких: 3 000 грн - основна сума боргу, 15 450 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до договору факторингу №29042024 від 29.04.2024 (а.с. 45-47), право вимоги за кредитними договорами №30606-08/2022 та №08525-10/2023 перейшло від ТОВ «Аванс Кредит» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно із витягом з реєстру боржників до договору факторингу №29042024 від 29.04.2024 (а.с. 49), заборгованість відповідача [PERSON] за кредитними договорами №30606-08/2022 та №08525-10/2023 становить 26 500 грн та 18 450 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується і розрахунками заборгованості (а.с. 38, 44). 26 вересня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №6220326 (а.с. 52-56), який підписаний електронним підписом відповідача. Сума позики - 3 000 грн., строк позики - 69 днів. Акційна процентна ставка, фіксована - 1,86750%, базова процентна ставка - 2,49000%. Відповідачем [PERSON] також підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту (а.с. 59-61). Відповідно до договору факторингу №11-01/2024 (а.с. 62-64), право вимоги за договором позики №6220326 перейшло від ТОВ «Маніфою» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно із витягом з реєстру боржників №2 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 (а.с. 67), заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики №6220326 становить 8 919,30 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується і розрахунком заборгованості (а.с. 68). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитних договорів та договорів позики, непогашення відповідачем заборгованості за цими договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Щодо стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за договорами позики №76856328 та №4976144, то в цій частині позову слід відмовити, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018, справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, з матеріалів справи встановлено, що договори позики №76856328 та №4976144 були укладені між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] 07.10.2023, а договір факторингу №14/06/21 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено 14.06.2021. Тобто, на момент укладення договору факторингу №14/06/21 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також слід зазначити, що на час укладення договору факторингу сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача [PERSON] , як боржника, сформована у реєстрах прав вимоги через декілька років після укладення договору факторингу. Більше того із договору факторингу №14/06/21 судом встановлено, що відбулось відступлення прав грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав, без зазначення про виникнення таких зобов`язань у майбутньому. З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договорами позики №76856328 та №4976144 від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитними договорами №30606-08/2023, №08525-10/2023 та договором позики №6220326, суд вважає за необхідне зазначити таке. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 24.08.2023, 07.10.2023 та 26.09.2023 уклала дані кредитні договори та договір позики. Право вимоги до відповідача [PERSON] від первісних кредиторів перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», загальна сума заборгованості становить 53 869,30 грн. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитор. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Судом встановлено, що після отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача за кредитними договорами та договором позики. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів за цим договорами відповідач [PERSON] суду не надав, не подав будь - яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також не подав будь - яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач [PERSON] порушив умови укладених кредитних договорів та договору позики, у встановленому порядку та строки не погашав заборгованість, суд приходить висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути 53 869,30 грн заборгованості за кредитними договорами №30606-08/2023, №08525-10/2023 та договором позики №6220326. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №83911 від 15.10.2024 (а.с. 82), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки 53 869,30 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з неї на користь позивача 1 892,36 грн (53 869,30 грн х 3 028 грн : 86 197,21 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст. 207, 215, 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та

Outcome: partial