Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Синельниківської міської ради, Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що з 2015 року він та [PERSON] почали проживати разом та вести спільний побут. [INFO] у них народився син [PERSON] . З 2021 року позивач та відповідач проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вже близько 3-х років позивач разом із сином проживають в квартирі, яка належить йому на праві власності за адресою: [ADDRESS] . Син позивача - [PERSON] з 2022 року є учнем Синельниківського ліцею №2, також дитина перебуває на обліку у лікаря ЗПСМ [PERSON] . Мати з дитиною не проживає, участі у вихованні та утриманні хлопчика не приймає. Натомість, відповідач [PERSON] після припинення фактичних шлюбних відносин самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а саме: не цікавиться життям сина, не відвідує його, не намагається проводити з ним час, не бере участі у його вихованні, лікуванні, не доглядає дитину та не підтримує матеріально. За 3 роки відповідач не змінила свого відношення до дитини, не турбується про життя сина, не цікавиться його вихованням, не бере жодної участі у його розвитку та не надає матеріальної допомоги. Крім того, 05.09.2024 [PERSON] надала свою нотаріальну згоду про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на його користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] -адвокат Ключенкова Х.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи -Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Велика І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що мати дитини [PERSON] дійсно самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. У зв`язку з чим орган опіки дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне. [INFO] в м. Дніпро Дніпропетровської області народився [PERSON] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.06.2016 Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 31.01.2022 та витягу з реєстру територіальної громади №2024/008586288 від 19.07.2024, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2020, посвідченого державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Моніч Н.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №151. З характеристики, наданої головою квартального комітету ТОВ «АВ Сервіс Груп» Салік Н.Г. від 30.07.2024, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Дитина завжди має охайний вигляд, з іншими дітьми кварталу не конфліктує. Батько дитини веде нормальний спосіб життя, шкідливих звичок не має. Скарг від сусідів немає. Мати дитини [PERSON] з дитиною не проживає, участі у вихованні та утриманні хлопчика не приймає. Як вбачається з характеристики, виданої директором ТОВ «ЕТЛ ГРУП» [PERSON] , [PERSON] працює виконавцем робіт ТОВ «ЕТЛ Груп» з червня 2019 року, характеризується позитивно, вміє працювати в команді, демонструє організаторські здібності, знаходить спільну мову з членами колективу, налагоджує командний робочий процес, має авторитет серед колег. За час роботи зарекомендував себе як дисциплінований та надійний працівник. З характеристики, наданої директором Синельниківського ліцею №2 Задорожньою Н., вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу. За період навчання зарекомендував себе як старанний, працелюбний, дисциплінований учень, систематично відвідує школу. Вихованням хлопчика займається батько [PERSON] , який приділяє сину належну увагу. З довідки лікаря ЗПСМ «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги Синельниківської міської ради» [PERSON] від 12.06.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в Синельниківський АЗПСМ №2 у лікаря ЗПСМ [PERSON] . Батько дитини [PERSON] бере участь у лікуванні та підтриманні здоров`я дитини. 05.09.2024 [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи міститься відповідна заява, посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Кібець Л.Г. Згідно з рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №514/0/8-24 від 23.10.2024 та висновком Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнення з неї аліментів на його утримання. Також судом було допитано малолітню дитину - [PERSON] , який у судовому засіданні пояснив, що не пам`ятає, коли останній раз бачив маму, мама до них не приходить. По телефону дзвонив мамі, але вона скидає дзвінки. З татом про маму не говорять. Зараз навчається у третьому класі в Синельниківському ліцеї №2, навчатися подобається, в школу ходити любить. Батько про нього піклується, також водить його на додаткові заняття з англійської мови. Педагог [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що при допиті дитини тиску на нього не було ані з боку представника позивача, ані з боку суду. Пригнічення та страху у відповідях дитини не було. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено у судовому засіданні , відповідач [PERSON] байдуже ставиться до своєї дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та взагалі нотаріально відмовилась від дитини. Представником позивача доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову виховання. На думку суду представником позивача по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зав`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, її поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим, підлягають також задоволенню вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, відповідно до наступних норм права. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останньої інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має можливість утримувати свою малолітню дитину, а також враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved