Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач, в інтересах малолітнього сина, звернулася до суду із позовною заявою до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що указом Президента\~України від\~24.02.2022\~року №64/2022 в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжено, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Внаслідок проведення загальної мобілізації чоловік позивача та батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] був призваний до лав Збройних Сил України. Зазначає, що в період з 27.02.2022 по 03.02.2024 він проходив військову службу на посаді командира третього кулеметного відділення кулеметного взводу третьої стрілецької роти військової частини [NUMBER] . 19.02.2024 позивач отримала сповіщення [INFO] про те, що її чоловік [PERSON] з 03.02.2024 вважається зниклим безвісти внаслідок штурмових дій противника та прямого контакту з ворогом під час виконання бойового завдання та захисту Батьківщини в районі н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області. Відомості про місцезнаходження чоловіка, перебування у полоні, а також про те, що він живий або загинув, у позивача відсутні. Внаслідок відсутності жодних відомостей про чоловіка, який є батьком неповнолітнього [PERSON] позивач та її син відчувають безперервний душевний біль та страждання, втратили душевний спокій, відчувають незахищеність та розчарування. Крім того, втратили віру в майбутнє, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків. Враховуючи характер душевних страждань, яких вона та її син зазнали у зв`язку із збройною агресією рф проти України та в першу чергу в зв`язку з втратою будь-якого зв`язку з близькою людиною, враховуючи неможливість усунення негативних наслідків, усвідомлення можливості втрати чоловіка та батька для сина, вважає, що у результаті протиправних дій російської федерації, її сину завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 500000 гривень. Ухвалою суду від 21.10.2024 позов залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. Ухвалою суду від 01.11.2024 після усунення позивачем недоліків відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. За інформацією Міністерства закордонних справ України 24.02.2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території росії та діяльність її дипломатичних установ на території України, зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 року з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права. Відтак, у зв`язку з військовою агресією рф суд був позбавлений можливості здійснювати повідомлення відповідача про розгляд даної справи засобами поштового зв`язку та через здійснював виклик через оголошення на офіційному сайті судової влади України. Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення російською федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни, немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від російської федерації або повідомлення про вручення такого запиту, не потрібно. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Указом Президента\~України від\~24.02.2022\~року №64/2022 в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та на час розгляду справи судом, військовий стан в Україні не скасовано. Згідно копії свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] з 09.12.2019 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до сповіщення військової частини [NUMBER] про зникнення безвісти № 32/449 від 05.02.2024 та сповіщення сім`ї [INFO] № 324 від 19.02.2024 молодший сержант [PERSON] , командир 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини [NUMBER] з 03.02.2024 вважається зниклим безвісти внаслідок штурмових дій противника та прямого контакту з ворогом під час виконання бойового завдання та захисту Батьківщини в районі н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області. Суд вважає встановленим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, чоловік позивача, як громадянин України, безпосередньо брав участь в бойових діях для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внаслідок чого під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини та несенням військової служби, зник безвісти, внаслідок чого дитина розлучена з батьком, позбавлена батьківського піклування та турботи, можливості підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьком для повного і гармонійного розвитку її особи, зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права. Національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України) на території України ведуться бойові дії та відбулася окупація частини території України. Російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. У ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в п. 37 Рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Відповідно вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п.15 п.3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Отже російська федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. У разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й рф, може бути розглянутим та вирішеним судом України як належним та повноважним судом. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23\~ЦК\~України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, [PERSON] , як громадянин України, безпосередньо брав участь в бойових діях для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внаслідок штурмових дій противника та прямого контакту з ворогом під час виконання бойового завдання та захисту Батьківщини вважається зниклим безвісти, внаслідок чого дитина розлучена з батьком, позбавлена батьківського піклування та турботи, можливості підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьком для повного і гармонійного розвитку її особи, зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Позивач просить стягнути з російської федерації в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500 000 грн. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошову еквіваленті. Натомість спори зі схожими правовідносинами були предметом розгляду ЄСПЛ. Зокрема, суд бере до увагу рішення ЄСПЛ у справі «Грузія проти Росії (ІІ)» ((заява № 38263/08, рішення Великої Палати від 28 квітня 2023 року), яким ЄСПЛ зобов`язав Росію сплатити Грузії багатомільйонні компенсації за порушення прав грузин внаслідок російської збройної агресії у 2008 році, зокрема, ЄСПЛ присудив 8 240 000 євро в якості компенсації моральної шкоди щонайменше 412 особам, постраждалим від відсутності адекватного розслідування російською стороною загибелі цивільних під час активної фази бойових дій, що умовно складає по 20000 євро на одну особу. З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір грошової компенсації моральної шкоди є пропорційним засадам справедливості та розумності. Враховуючи факт розлучення сина з батьком, позбавлення дитини батьківського піклування та турботи, можливості спілкуватися та підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьком, зростати в сімейному оточенні, в повній сім`ї, істотних порушень прав дитини, умисного характеру дій відповідача, а також беручи до уваги той факт, що батько [PERSON] вважається зниклим безвісти саме внаслідок штурмових дій противника та прямого контакту з ворогом під час виконання бойового завдання та захисту Батьківщини, суд, здійснюючи оцінку на основі справедливості, вважає розумним присудити позивачу в якості відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 500000 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На переконання суду, відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 500000 грн. відповідатиме заподіяним моральним стражданням і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди. Згідно ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved