Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , відповідно до вимог закону України «Про захист прав споживачів». 23.10.2023 року між ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області №5206006. Всупереч вимогам договору, відповідач не виконав свої обов`язки споживача щодо своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Від користування електричною енергією [PERSON] не відмовляється. У період із 11.11.2016 року по 14.08.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 27727,54 грн., яка складається із: заборгованість за спожиту електричну енергію 25362,12 грн.; 3% річних, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії 501,06 грн.; інфляційних витрат, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії 1864,37 грн.. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила суд стягнути вказану заборгованість із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», а також витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Також вказав, що своєчасно здійснює оплату комунальних послуг та не має заборгованості. 11.03.2017 року представники ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» здійснили перевірку лічильника, жодних порушень при складанні акту не було виявлено. Однак, 29.03.2017 року позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія №22254/1600 від 24.03.2017 року щодо сплати заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 19892,56 грн.. Позивачем надано до суду розрахунок із штучно завищеною сумою боргу, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують споживання електроенергії у зазначених в претензії об`ємах. Згодом, представниками ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» була здійснена заміна лічильника №0670413 на лічильник №2805431, корпус якого був зібраний із частин лічильників різної модифікації. Після чого представниками був складений акт про порушення у знятому лічильнику та відправлено на експертизу. На думку відповідача, позивачем було безпідставно здійснено нарахування суми заборгованості у результаті неправильної роботи лічильника та недостовірного висновку експертизи. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача Замкова І.А. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яструб О.П. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , відповідно до вимог закону України «Про захист прав споживачів». 23.10.2023 року між ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», правонаступником якого є АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області №5206006 (а.с.8-10). Позивач постачає електричну енергію споживачу [PERSON] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , отже відповідач користується електричною енергією на власні побутові потреби та є споживачем електричної енергії (а.с.11). Пунктом 9.1 договору передбачено, що договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення, або розірвати договір. Всупереч вимогам договору, відповідач не виконав свої обов`язки споживача, у частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Від користування електричною енергією [PERSON] не відмовляється. У період із 11.11.2016 року по 14.08.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 27727,54 грн., яка складається із: заборгованість за спожиту електричну енергію 25362,12 грн.; 3% річних, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії 501,06 грн.; інфляційних витрат, нарахованих за прострочення оплати спожитої електроенергії 1864,37 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу [PERSON] (о/р [NUMBER] ) за спожиту електроенергію з урахуванням його інфляційного збільшення та 3% річних станом на 25.09.2017 рік (а.с.13). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно із підпунктом 2 пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Норма частини першої статті 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до положень ст.ст. 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved