Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення факту виховання дитини батьком, в якій просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та визначити факт самостійного утримання та виховання малолітньої доньки. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 листопада 2024 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] надіслав на електрнну скриньку суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позовні вимоги, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленням №0600959780738 та довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки у судове засідання не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, пояснень чи відзиву до суду не подавала, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Третя особа Служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надали клопотання про розгляд справи без участі їх представника з урахуванням наданого висновку Органу опіки та піклування. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони з 2016 року почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом від 15 вересня 2017 року, актовий запис № 202 (а.с.4). Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] , мати [PERSON] , [INFO] з початком бойових дій на території України залишила доньку позивачеві, а сама переїхала жити до іншого чоловіка. З цього часу спілкування доньки з матір`ю припинилося. Мати дівчинки не приділяє жодної уваги, не приймає участі в її житті, навчанні та вихованні. Згідно Висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , встановлено наступне: [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , 1986 р.н., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.10.2024 року N? 04/2990 складеного спеціалістами управлінням - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради встановлено, що для проживання та розвитку дитини створені всі необхідні умови: є відокремлений куточок з ліжком для сну, письмовим столом, шафою з одягом за віком дитини та сезону, іграшки. В матеріалах справи є нотаріальна заява [PERSON] , 1985 р.н., від 25.09.2024 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 08.10.2024 року було розглянуте питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1985 р.н., відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району. [PERSON] , 1986 р.н., на засіданні комісії присутній. [PERSON] , 1985 р.н., на засідання комісії не з`явилася. Направила на електрону адресу заяву від 04.10.2024 року до управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, що не має бажання з`являтися на засідання комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району у зв`язку з тим, що зайнята на роботі, яка знаходиться в іншому місті. Просить розглянути питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у її відсутність. [PERSON] повідомив, що колишня цивільна дружина не має бажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно їх сумісної дитини [PERSON] , [INFO] , тому він вирішив подати позов про позбавлення її батьківських прав. Комісією було вирішено перенести розгляд даного питання та повторно запросити [PERSON] , 1985 р.н., на наступне засідання комісії для об`єктивного розгляду справи. 12.11.2024 року [PERSON] , 1986 р.н., на засіданні комісії присутній. [PERSON] , 1985 р.н., на засідання комісії не з`явилася, але вийшла на відео зв`язок. [PERSON] повідомив, що повністю підтримує позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1985 р.н., відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , тому що мати дитини не бере участі у її вихованні, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] , 1985 р.н., повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З її слів дитина їй не потрібна. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] було прийнято комісією з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району. Таким чином, оскільки матір дитини не піклується про дитину, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, позивач [PERSON] звернувся до суду для захисту прав малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності з принципами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, які виходячи з ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства: дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові і розумі Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батька усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. На підставі викладеного, детально проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати спільну доньку, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, позивач просить суд встановити факт самостійного ним утримання та виховання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 20 листопада 2024 року вбачається, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Факт проживання малолітньої доньки разом із батьком [PERSON] визнається та не оспорюється відповідачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1816,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved