Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З моменту народження і по сьогоднішній день [PERSON] не брав участі у вихованні сина, не провідував його, не цікавився його здоров`ям, а також морально та матеріально не підтримував дитину. 11 червня 2018 року видано Розпорядження Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області № 91-од, встановлено відповідачу графік спілкування з дитиною за місцем її проживання. Після винесення вказаного розпорядження [PERSON] приїхав лише два рази, один раз у 2018 році, один раз у 2019 році, а з 2020 року він взагалі перестав відвідувати свого сина. Відповідач самоусунувся від утримання та виховання сина та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини. 24 квітня 2020 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . У цьому шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] сприймає [PERSON] як рідного батька, називає його «татом». Він займається вихованням дитини, піклується про його фізичний і духовний розвиток та матеріально забезпечує. Свого біологічного батька - [PERSON] , [PERSON] ніколи не бачив та не пам`ятає. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання сина, а також у тому, що [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Викладені обставини в сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що [PERSON] від народження та до дня звернення з позовом до суду не цікавиться життям свого сина, не піклується про його моральний та матеріальний стан, позивачка [PERSON] просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 30 травня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/9395/23; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 20 червня 2023 судом зареєстровано відзив на позов, надісланий відповідачем поштовою кореспонденцією, у якому він просить відмовити у задоволення позовних вимог [PERSON] в частині її вимог до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів, то просить їх стягувати на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн щомісячно з для пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування відзиву [PERSON] вказує, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після припинення їхніх відносин син залишився проживати з матір`ю [PERSON] . [PERSON] вказує, що з самого народження сина він піклувався про сина, повністю утримував його та позивачку, з якою перебував у цивільному шлюбі, купував сину дитячу їжу, одяг, купав, гуляв з ним, грався, придбавав іграшки. Однак, на початку 2018 року їх стосунки з [PERSON] стали погіршуватися, позивачка почала перешкоджати йому бачитись із сином, у зв`язку із чим він звернувся до Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області про встановлення графіку спілкування із сином та рішенням органу опіки та піклування йому було визначено графік побачень із дитиною, по три дні два рази в місяць (1-й та 3-й тиждень місяця). Разом з тим, вказане рішення органу опіки та піклування [PERSON] не виконувала і вона надалі перешкоджала [PERSON] у побаченнях із сином, мотивуючи це неприязню до нього. До 2020 року [PERSON] постійно приїжджав до Тернопільської області до місця проживання сина, згідно рішення Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області, проте з початку 2020 року [PERSON] стала повідомляти відповідача, що не хоче його бачити та почала перешкоджати у побаченні з сином за місцем їх проживання, а також не давала можливості побачити сина через відео-зв`язок. У 2020 році [PERSON] надавав дозвіл на зміну реєстрації місця проживання сина, після чого [PERSON] почала повністю його ігнорувати, відтак його приїзди до сина стали марними, оскільки відповідач не міг ні бачити сина, ні спілкуватися з ним. Таким чином, після припинення відносин, у [PERSON] почалися непорозуміння з позивачкою щодо прийняття участі у вихованні сина та відвідування його. При цьому, зі сторони позивачки відповідачу створювалися та створюються перешкоди у спілкуванні із сином. Щодо тверджень позивачки про ненадання ним матеріального забезпечення, то вони є безпідставними, оскільки [PERSON] не зверталася з заявою про стягнення аліментів. Грошові кошти на утримання дитини [PERSON] надавав безпосередньо [PERSON] . Відповідач від сплати аліментів не відмовляється проте вважає, що вони повинні бути співмірними. [PERSON] стверджує, що на його утриманні перебувають дружина [PERSON] , малолітня донька [PERSON] та діти дружини [PERSON] та [PERSON] . Також разом із відповідачем проживає батько дружини [PERSON] , який є інвалідом 1-шої групи та потребує утримання. 27 червня 2023 року на електрону пошту суду надійшла відповідь на відзив представника позивачки [PERSON] - адвокатки Сампари Н. М. у якій сторона позивача спростовує наведені доводи відповідача. Зокрема, представник позивачки ставить під сумнів бажання відповідача брати участь у житті дитини, оскільки [PERSON] не вчиняв будь-яких дій, які б документально підтверджувалися, не звертався до органу, який видав розпорядження про забезпечення його спілкування з сином, що підтверджує відсутність перешкод з боку матері у побаченнях з дитиною. [PERSON] надав лише декілька квитанцій про купівлю дитячих товарів у 2017-2018 роках. Також твердження відповідача щодо неприязних стосунків з позивачкою не узгоджуються з його діями, як він стверджує, що надавав готівкові кошти безпосередньо [PERSON] при цьому не вимагав надання розписки на отримання таких коштів. Щодо бажання відповідача сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, представник позивачки стверджує, що саме спосіб у який стягуються аліменти визначається тим з батьків з ким проживає дитина. Перебування на утриманні [PERSON] синів дружини [PERSON] та [PERSON] не може впливати на розмір аліментів, які визначила позивачка до стягнення, адже у свідоцтвах про народження цих дітей батьком вказаний не відповідач, а обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей покладається на їхніх батьків. Факт утримання [PERSON] батька дружини не може враховуватися в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, у якому чітку визначено що при призначені розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. 04 липня 2023 року на адресу суду поштовою кореспонденцією надійшло клопотання відповідача [PERSON] про долучення доказів, а саме документів, які підтверджують участь відповідача у матеріальному утриманні сина. 18 липня 2023 року судом зареєстроване заперечення на відповідь на відзив [PERSON] , у цій заяві по суті відповідач просить відмовити у задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнути з нього аліменти у розмірі 2 000,00 грн щомісячно. Відповідач звертає увагу суду, що доводи представника позивачки є голослівними, та вважає що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки він утримував свого сина з народження, та навіть після того, як у нього з позивачкою склалися неприязні відносини робив спроби зустрічей з дитиною та надавав кошти на утримання сина саме у той спосіб, який просила [PERSON] . Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року матеріали цивільної справи № 607/9395/23 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 01 листопада 2023 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи № 607/9395/23 без виконання, із рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 372 від 27 жовтня 2023 року, яка дійшла до висновку, що вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є в межах територіальної юрисдикції органу опіки та піклування Озернянської сільської територіальної громади, де проживають мати та дитина. 24 листопада 2023 року судом зареєстровані письмові пояснення відповідача [PERSON] . У цих поясненнях відповідач не погодився із рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради про повернення матеріалів справи. Адже при винесенні ухвали суду сторони не заперечували щодо направлення справи до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії позивачка повідомила, що вона та [PERSON] проживають у селі Озерна Тернопільської області, припускаючи, що справу передадуть на розгляд служби у справах дітей саме Озерянської сільської ради у об`єктивності висновків якої сумнівається відповідач. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 24 листопада 2023 року, суд, залучив у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Озерянську сільську територіальну громаду в особі органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 23 грудня 2023 року матеріали цивільної справи № 607/9395/23 надіслано Озернянській громаді в особі Служби у справах дітей Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 01 лютого 2024 року судом зареєстроване клопотання відповідача [PERSON] щодо доручення доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення. 27 лютого 2024 року на адресу суду Озернянська сільська рада повернула матеріали цивільної справи № 607/9395/23 з рішенням виконавчого комітету Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 лютого 2024 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Озернянської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ». 22 березня 2024 року надійшло заперечення представника позивачки [PERSON] -адвокатки Сампари Н. М. на клопотання про долучення доказів. В обґрунтування заперечення вказано, що відповідач прошив процесуальні строки на долучення таких доказів, а тому представник позивачки просить суд не долучати докази подані з порушення процесуальних строків до матеріалів справи. 22 березня 2024 року судом зареєстровано клопотання представника позивачки [PERSON] - адвокатки Сампари Н. М. про доручення доказів, а саме висновку експерта № 10301 від 28 лютого 2024 року щодо психологічних особливостей дитини [PERSON] 13 травня 2024 року на адресу суду надійшло заперечення [PERSON] щодо висновку експерта № 10301 від 28 лютого 2024 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи. На обґрунтування заперечення відповідач звертає увагу суду, що в ході здійснення експертизи не був запрошений відповідач у справі, а також не було надано можливості йому викласти свої запитання. Також [PERSON] звернувся для надання рецензії на висновок експерта № 10301 від 28 лютого 2024 року ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», складений за результатами проведення судової психологічної експертизи судовим експертом Кречик О. А., з якої вбачається що: 1)рецензований висновок експерта містить виражені ознаки неузгодженості заявленої методології та предмету й змісту поставлених питань, а отже й неповноти, необ`єктивності та необґрунтованості проведених досліджень, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження; 2)при проведенні судової психологічної експертизи від 28 лютого 2024 року № 10301, експертом допущено грубе порушення методологічних і організаційних засад «Методики експертного дослідження особливостей сприйняття дитиною сімейної ситуації» (14.1.73) (14.1.78), що врешті призвело до необґрунтованості, хибності й необ`єктивності висновків; Тобто, відповідач вважає, що під час проведення судової психологічної експертизи було допущено ряд порушень, результатом яких стало надання необґрунтованого, хибного та необ`єктивного висновку експерта. 01 квітня 2024 представник позивачки [PERSON] - адвокатка Сампара Н.М. через підсистему «Електронний суд» подала клопотання про долучення доказів, отриманих на адвокатський запит. Суд протокольною ухвалою від 16 травня 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/9395/24 та призначив справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , її представник - адвокатка Сампара Н. М. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Пояснювали, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з 2020 року до 2023 року жодного разу не бачив сина [PERSON] , дитини його забула, називає татом чоловіка позивачки [PERSON] , який про нього піклується та забезпечує усім необхідним. Відтак, є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з нього аліментів у розмірі, який зазначено у прохальній частині позовної заяви. Відповідач [PERSON] , його представник - адвокат Петечел М. В. просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки вважають, що позивачкою викладено позовні вимоги з перекрученням фактів, а ряд обставин є надуманими. З народження сина [PERSON] і до січня 2018 року сторони будували сімейні стосунки, [PERSON] їздив на роботу в м. Київ, де заробляв гроші та кожні 2 місяці повертався з подарунками, це була спільна домовленість. У січні 2018 року стосунки між сторонами погіршилися через конфлікт відповідача з батьком позивачки, тоді він і звернувся до органу опіки та піклування для встановлення графіку побачень із сином. [PERSON] періодично приїздив, зупинявся у готелі «Престиж», так тривало до 2020 року. У 2020 році відповідач давав згоду на зміну місця проживання сина [PERSON] . В подальшому сторона відповідача визнає, що [PERSON] через коронавірус, хворобу та проблеми з роботою припинив спілкування з позивачкою і сином. У січні 2022 року хотів привітати [PERSON] , однак позивачка не відповідала. Після початку війни також писав та запитував як син, де вони перебувають. В подальшому [PERSON] приїздив до сина, однак не зміг його бачити через причини, які від нього не залежали, ходив у школу, щоб дізнатися про сина. Вважають, що у цій справі немає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Щодо розміру аліментів, то свою позицію вони висловили у відзиві, однак у цьому питанні покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Святий С. О., у судовому засіданні пояснював, що орган опіки та піклування намагався прийняти спільне рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина [PERSON] , однак спільної думки не було досягнуто, про що суду було надано протокол засідання, а відтак у прийнятті рішення в даній справі він покладається на думку суду. В судовому засіданні, в присутності практичного психолога Озернянського ліцею [PERSON] , надавав пояснення малолітній [PERSON] , який повідомив, що йому виповнилося 7 років, він навчається у 2-А класі Озернянського ліцею, ходить на легку атлетику в школі. Після школи дитина повертається додому. На вихідні [PERSON] відпочиває вдома, з ним проживає мама [PERSON] , братик [PERSON] , бабця [PERSON] та дідо [PERSON] , а тато [PERSON] на війні. В гості до дитини приїздить дядько [PERSON] , його хресний, цьоця [PERSON] і [PERSON] - дружина і дочка хресного. На свято [PERSON] та день народження до [PERSON] приходять в гості всі, окрім тата [PERSON] , який може вислати подарунок, але деколи йому дають відпустку і він приїздить додому. Телефону власного хлопчик не має, є тільки годинник. Тато [PERSON] дзвонить до [PERSON] , коли він у відпустці, вони граються, їздять у м. Тернопіль. Тато [PERSON] приїжджав, мав 7 днів відпустки, але повернувся на війну. Хлопчик очікує на канікули, любить маму, тата, братика і діда з бабою. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є директором Озернянського ліцею, де з першого класу навчається [PERSON] . Перед початком навчання мати хлопчика написала заяву, що не хоче, щоб батько бачився з дитиною на території ліцею, бо останніми роками не приймає участі у його вихованні і утриманні. Згідно правил, батьки не мають права заходити на територію закладу. У першому семестрі минулого року батько [PERSON] прийшов у клас, де між ним та мамою дитини відбувся конфлікт, [PERSON] тоді забирала хлопчика. Батько наполягав на тому, що має право бачитися з сином, а тому свідок ознайомила його з розпорядженням про заборону перебування у ліцеї. Тоді ж батько [PERSON] показав розпорядження минулого голови про те, що може бачитися з сином за місцем його проживання. Зі слів асистента, яка перебувала у класі, коли прийшов батько, [PERSON] боявся його, ховався асистенту за спину, бо вважає татом іншу особу. Коли батько приходив та запитував про успішність [PERSON] , свідок надала йому номер класного керівника, це було до інциденту у класі. Після того, мама [PERSON] зверталася, щоб з дитиною попрацював психолог. В подальшому [PERSON] ще раз приїздив до сина, однак не був допущений до класу, де навчається дитина. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, ні з ким із присутніх у судовому засіданні не перебуває у неприязних стосунках, є хресною мамою дитини - [PERSON] . З [PERSON] свідок попередньо спілкувалася, говорила, щоб він не забував про сина. [PERSON] не знає і не сприймає [PERSON] , як батька. Коли дитині виповнився рік батько появлявся періодично, а потім його не було в житті дитини, зі слів [PERSON] , грошові кошти він також не надавав. Свідок знає, що мама [PERSON] просила у [PERSON] дозвіл, щоб приписати дитину в м. Тернополі. Після того, як у [PERSON] появилася інша сім`я він перестав цікавитися дитиною. Свідок пригадує, що після встановлення йому графіку побачень він приїздив перші два рази. З того часу і до судового засідання, зі слів [PERSON] , подарунків і коштів від відповідача не надходило. Спочатку [PERSON] кликав чоловіка [PERSON] дядьком [PERSON] , а коли народилася друга дитини, почав називати татом. Між [PERSON] та [PERSON] склалися дуже гарні відносини. Свідок проживає на сусідній вулиці, є невісткою сім`ї [PERSON] , а тому добре обізнана про всі обставини спілкування [PERSON] з [PERSON] та його участь у житті сина. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює вчителькою в Озернянському ліцеї з 2012 року та є також сусідкою позивачки. Біологічного батька [PERSON] не бачила до моменту, коли почались судові справи. Близько 3 років свідок [PERSON] не бачила за місцем проживання дитини, останній раз його бачила, коли [PERSON] був дуже малим. Дитина вважає татом [PERSON] , який піклується про нього, як і мама та бабуся з дідом. Коли [PERSON] йшов до першого класу, то [PERSON] був на святі, вони разом граються у дворі, йдуть на стадіон. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що познайомилася з позивачкою на майданчику у м. Тернополі, оскільки вони поряд проживали та їх діти спільно гралися. Тоді [PERSON] було 3-4 роки, влітку він прогулювався з мамою і до них приходив [PERSON] , який також грався з хлопчиком. [PERSON] свідок ніколи не бачила. [PERSON] сприймав [PERSON] як батька, називав татом. Спілкування позивачки та свідка їх спільні прогулянки тривали приблизно 2 роки. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення дитини, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2017 Виконавчим комітетом Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області Україна, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 04, його батьками записано - [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 6). 24 квітня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 квітня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (т. 1, а.с. 8). Розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації № 191-од від 11 червня 2018 року «Про встановлення днів спілкування із малолітнім сином», виходячи з інтересів малолітньої дитини встановлено спілкування [PERSON] , із малолітнім сином [PERSON] по три дні два рази на місяць (1-й та 3-й тиждень місяця), за місцем проживання дитини: [ADDRESS] , у присутності матері дитини. Зобов`язано матір [PERSON] , поважати права батька [PERSON] , не чинити йому перешкод при спілкуванні з сином, оскільки за ним зберігається право на особисте їх спілкування та виховання (т. 1, а.с. 6 зворотна сторона, а.с. 42). Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] та [PERSON] з 17 вересня 2020 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 7, 11). Вказана інформація підтверджується і відомостями з будинкової книги за цією адресою (т.1, а.с. 19-20). Квартира [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , що вбачається з договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г. Я., зареєстрований в реєстрі за № 2277 (т. 1 а.с. 12), та витягу з Державного реєстру правочинів № 11945250, сформованого 09 жовтня 2012 року (т. 1 а.с. 13). Згідно характеристики ОСББ «Ділова3» № 144 від 15 травня 2023 року, [PERSON] проживає з сім`єю, дружиною [PERSON] та синами 2017 та 2020 року народження, за адресою [ADDRESS] , зарекомендував себе як зразковий громадянин, підтримує добрі стосунки як у сім`ї такі в спілкуванні з сусідами (т. 1, а.с. 11 зворот). За змістом довідки № 4470 від 23 вересня 2022 року та витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 28 лютого 2022 року № 45, [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом у воєнний час у військовій частині [NUMBER] з 28 лютого 2022 року (т.1, а.с. 16, 17). Згідно довідок Озерянської сільської ради № 519 та № 520 від 16 травня 2023 року [PERSON] з 01 березня 2013 року по 17 вересня 2020 року, а [PERSON] з 20 січня 2017 року по 17 вересня 2020 року були зареєстровані та проживали на [ADDRESS] (т. 1, а.с. 18). [PERSON] на території Озернянської сільської ради не зареєстрований та не проживає, що слідує з довідки Озерянської сільської ради № 519 від 16 травня 2023 року (т. 1, а.с. 17 зворотна сторона). На запит адвокатки Сампари Н. М. Відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16 травня 2023 року було отримано інформацію № 52284 про те, що згідно бази АСВП виконавчі провадження про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на виконанні цього відділу не перебували та не перебувають (т.1, а.с. 21). 13 листопада 2020 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 13 листопада 2020 року Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (т. 1, а.с. 43). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11 травня 2022 року Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 44). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 45). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 45). За змістом довідки Зимнівської сільської ради № 430 від 15 листопада 2022 року, [PERSON] разом з дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] , синами дружини - [PERSON] , [PERSON] , братом дружини [PERSON] проживав без реєстрації за адресою [ADDRESS] (т. 1, а.с. 55). Згідно характеристики № 605, виданої 12 червня 2023 року Виконавчим комітетом Ліплявської сільської ради Черкаської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] характеризується позитивно, скарг на його поведінку в сільську раду не надходило (т. 1, а.с. 47). [PERSON] проходив ВЛК у листопаді 2022 року, МТР поперекового відділу хребта проходив у січні 2023 року, попереково-крижового відділу хребата - у жовні 2022 року, направлявся [INFO] до лікар-невролога та лікаря-нейрохірурга для встановлення ступеню придатності до військової служби у грудні 2022 року. 18 січня 2023 року складено косультаційний висновок спеціаліста КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» - нейрохірург [PERSON] (діагноз: поперековий остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз, протрузія міжхребцевого диску, кили міжхребцевих дисків, помірний поперековокрижовий больовий синдром, компресійно-ішемічна радикулопатія) (т. 1, а.с. 48, 49-50, 51, 52, 53, 54). На підтвердження здійснення придбання товарів для сина, їх надіслання, переказу коштів, [PERSON] надав квитанції та чеки (т. 1, а.с. 60-64, 99-104). Також відповідачем долучено до матеріалів справи фотознімки датовані 2017, 2018, 2019 роками, на яких зображений позивач [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] (т.1, а.с. 65-79 ), та флеш носій з фотографіями і відео проведення часу відповідача з сином, вміст якого оглядався у судовому засіданні (т. 1, а.с. 80) [PERSON] , на території України станом на 17 липня 2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має, що підтверджується витягом з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» (т. 1, а.с. 114). Також [PERSON] надав відомості з пенсійного фонду України за формою ОК-5 за період з 1999 року по 2012 рік, де містяться відомості про страхувальника та розмір відрахування для пенсії (т. 1, а.с. 115-117). Відповідно до акту обстеження умов проживання складеного начальником ССД Озернянської сільської ради [PERSON] , останнім проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , у ході якого встановлено, що для проживання дітей [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, створено усі умови, в дітей є своя кімната, два ліжка, два столи, розвиваючі книжки та іграшки, в шафі багато речей по сезону. Діти охайні і веселі, будинок і подвір`я великі, діти мають свою площадку для ігор. За цією адресою проживають: [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, [PERSON] (без реєстрації) та батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , що також стверджується довідкою № 1102 від 23 жовтня 2023 року Озернянської сільської ради (т. 1, а.с. 136, 138). Згідно довідки № 98 від 18 жовтня 2023 року, виданої дирекцією Озернянського ліцею Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] не бере ніяко участі у виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , учня 1 класу, 2017 року народження. Вихованням дитини займається мати [PERSON] (т. 1, а.с. 137). 19 травня 2023 року на адвокатський запит [PERSON] , КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» надала інформацію № 341 про те, що [PERSON] , [INFO] , відповідно до декларації, укладеної 22 січня 2021 року знаходиться під спостереженням лікаря-педіатра педіатричного відділення № 1 поліклінічного відділення лікарні. З інформації лікаря-педіатра, за час спостереження огляд дитини проводився в поліклінічному відділенні в присутності мами [PERSON] [PERSON] до лікаря-педіатра не звертався ()т. 1, а.с. 139). Згідно з листом ВП № 2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № 10357/107/01-2023 від 30.10.2023, [PERSON] повідомлено, що його звернення прийнято і зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення та інші події (ЄО) відділення поліції №2 (м. Зборів) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області за № 2813 від 26 жовтня 2023 року. Перевірка за вказаним повідомленням проводилась інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Мартинюк Т. В. Враховуючи те, що дане звернення не відноситься до компетенції правоохоронних органів та у ньому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, тому матеріали ЄО № 2813 від 26.10.2023 за вих. 10356/107/01-2023 від 30.10.2023, скеровано голові Озернянської територіальної громади для прийняття рішення згідно чинного законодавства. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність адміністративного чи кримінального правопорушення та відсутністю підстав для внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також притягнення винних до адміністративної відповідальності, 30 жовтня 2023 року складено мотивовану довідку про відсутність ознак адміністративного та кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 173-176). Також відповідно до листа ВП № 2 (м. Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № 12072/107/01-23 від 19 грудня 2023 року, [PERSON] повідомлено, що його звернення від 19 грудня 2023 року прийнято і зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (ІТС ІПНП) відділення поліції № 2 (м. Зборів) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області за № 3382 від 19 грудня 2023 року. Перевірка за вказаним зверненням проводилась дільничним офіцером поліції СППП відділення поліції № 2 м. Зборів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Романом Марків. Враховуючи те, що дане звернення не відноситься до компетенції правоохоронних органів та вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, тому матеріали ЄО № 3382 від 19.12.2023 за вих. 12071/107/01-2023 від 19.12.2023 скеровано голові Озернянської територіальної громади для прийняття рішення згідно чинного законодавства. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність адміністративного чи кримінального правопорушення та відсутністю підстав для внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також притягнення винних до адміністративної відповідальності 19 грудня 2023 року складено мотивовану довідку про відсутність ознак адміністративного та кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 177). Постановою ГАБІ № 856893 по справі про адміністративне правопорушення від 23 листопада 2023 року, [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 183 КУпАП, а саме за неправдивий виклик спеціальних служб, зокрема поліції (т.1 а.с. 185). Як слідує із заяви від 07 листопада 2023 року, адресованої директору Озернянського ліцею [PERSON] , [PERSON] просила не пускати у школу [PERSON] , оскільки йде судовий процес по позбавленню його батьківських прав щодо [PERSON] (учня 1-го класу). Зазначила, що батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини він не виконує, а дитина його не знає, а тому вона не хоче щоб дитина психологічно травмувалась (т. 1, а.с. 183). Також на запит адвоката Петечела М. В. Озернянський ліцей надав відповідь № 113 від 11 грудня 2023 року, де окрім уже встановленого, директором ліцею повідомлено, що відповідно до внутрішнього розпорядку Озернянського ліцею від 01 вересня 2023 року, у зв`язку з безпекою учнів, на час військового стану заборонений вхід посторонніх осіб до навчального закладу (т. 1, а.с. 182). ФОП [PERSON] на адвокатський запит щодо проживання в готелі «Престиж» с. Озерна Тернопільської області [PERSON] надав інформацію № 46 від 08 грудня 2023 року про те, що [PERSON] зупинявся в готелі «Престиж» декілька разів, з січня 2018 року по березень 2020 року. З квітня 2020 року по сьогоднішній день дані про його перебування відсутні (т. 1, а.с. 184). Рішенням виконавчого комітету Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 лютого 2024 року № 30 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Озернянської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] » затверджено висновок органу опіки та піклування (т. 1 а.с. 187). Водночас, органом опіки та піклування Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у висновку встановлено, що [PERSON] з вересня 2023 року по лютий 2024 року чотири рази приїздив в с. Озерна щоб відвідати сина [PERSON] , але за різних обставин він з ним так і не зустрівся і не поспілкувався. Як заявляє батько за всі рази, які він приїздив до сина привозив дитині речей та продуктів на загальну суму 19991 грн. Мама [PERSON] стверджує, що коли батько [PERSON] приїздив до сина, він її про це попередньо не повідомляв і вона в свою чергу не могла морально підготовити сина до їхньої зустрічі, всі рази батько відвідував сина в навчальному закладі де він навчається. Як заявляє мама дитини після кожного відвідування батьком сина, дитина тривалий час була знервована, замикався в собі, була неуважна в школі і вона вимушена була возити дитину до приватного психолога за професійною допомогою. Мама дитини стверджує, що син [PERSON] не пам`ятає свого біологічного батька [PERSON] , татом називає теперішнього її чоловіка [PERSON] . На комісії з питань захисту прав дитини 01 лютого 2024 року розглянуто позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , заслухано позивача і відповідача, проаналізовано виступи членів комісії та запрошених по даній справі, проведено поіменне голосування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно з голосуванням семи членів комісії: за - 2, проти - 1, утрималось - 4. Комісія виходячи із вищенаведеного, беручи до уваги голосування членів комісії, з метою прав та інтересів дитини, дійшла до переконання, що ухвалити та прийняти рішення на користь позивача чи відповідача є недоцільним. Просить прийняти рішення по даній справі на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини (т. 1, а. с.188-191, 220-224). Відповідно до висновку експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» № 10301, складеного судовим експертом Кречик О. А. 28 лютого 2024 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, малолітня дитина [PERSON] має наступні вікові та психологічні особливості: довірливість, щирість та безпосередність поведінки, достатній віку запас уявлень, розвинене мовлення, здатність до проведення порівняння на наочно-образному рівні та початкової абстракції, встановлення простих логічних зв`язків, здатність до початкової оцінки суспільних норм та регуляції поведінки відповідно до вимог цих норм, добре розвинені мнестичні здібності, здібності до навчання, цілеспрямованість в діяльності, пізнавальні інтереси, що вказує на те, що психоемоційний та розумовий розвиток дитини відповідає її віковому періоду. Психоемоційний стан малолітньої дитини [PERSON] характеризується наявністю негативних (тривожних) емоційних переживань пов`язаних з неочікуваною появою для дитини біологічного батька у школі. Соціально-підтримуюче оточення для дитини [PERSON] становлять його мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] , яких дитина вважає своїми батьками. Дитина виявляє надійну прив`язаність та значиме позивне ставлення до них. Виховна поведінка матері та [PERSON] , якого дитина сприймає за батька, характеризується систематичністю піклування про дитину, позитивністю, послідовністю та стабільністю батьківського відношення, адекватністю, гнучкістю та прогностичністю батьківської виховної позиції, наявністю комплексу дій спрямованих на створення гармонійних умов для розвитку дитини та формування у дитини відчуття психологічного благополуччя. Дитина [PERSON] не виявляє ознак прив`язаності до біологічного батька [PERSON] . [PERSON] втратив емоційний зв`язок з батьком [PERSON] внаслідок відсутності виховної поведінки з боку батька відносно сина та припинення піклування біологічного батька про дитину (т. 2, а.с. 25-28). За змістом рецензії на висновок експерта № 10301 від 28 лютого 2024 року ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», складений за результатами проведення судово - психологічної експертизи судовим експертом Кречик О.А., рецензент - судовий експерт [PERSON] , рецензований висновок експерта містить виражені ознаки неузгодженості заявленої методології та предмету й змісту поставлених питань, а отже й - неповноти, необ`єктивності та необґрунтованості проведених досліджень, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. При проведенні судової психологічної експертизи від 28 лютого 2024 року № 10301, експертом допущено грубе порушення методологічних і організаційних засад «Методики експертного дослідження особливостей сприйняття дитиною сімейної ситуації» (14.1.73), що врешті призвело до необґрунтованості, хибності й необ`єктивності висновків. При проведенні судової психологічної експертизи від 28 лютого 2024 року № 10301, експертом допущено грубе порушення методологічних і організаційних засад «Методики судово-психологічної експертизи типологічних особливостей особистості» (14.1.78), що врешті призвело до необґрунтованості, хибності й необ`єктивності висновків (т. 2, а.с. 13-17). Згідно витягу № 235 від 13 лютого 2024 року з реєстру територіальної громади за період з 01 січня 1900 року по 13 лютого 2024 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т. 2, а.с. 39). На адвокатський запит Сампари Н. М . Зимнівська сільська рада листом № 05/02/2024 від 26 лютого 2024 року повідомила, що [PERSON] не був зареєстрований та не проживав у [ADDRESS] , станом на 05 лютого 2024 року (т. 2, а.с. 40). За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав, то відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України). Частиною 1 ст. 164 СК України визначено підстави позбавлення судом батьківських прав матері чи батька дитини, а саме: якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Також Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Дослідженими у даній справі доказами встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, однак певний період часу співмешкали і від спільних стосунків у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відповідач працював у м. Києві та періодично приїжджав до сина [PERSON] , який разом із матір`ю проживали у батьків позивачки в с. Озерна Тернопільського району Тернопільської області. В подальшому стосунки між сторонами погіршилися, що стало причиною складення Розпорядження головою Зборівської районної державної адміністрації № 191-од від 11 червня 2018 року «Про встановлення днів спілкування із малолітнім сином», виходячи з інтересів малолітньої дитини встановлено спілкування [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] , яке судом описано вище. Відповідач намагався спілкуватися з дитиною та брати участь у його житті з січня 2018 року по березень 2020 року, що підтверджується інформацією з готелю «Престиж», що в с. Озерна Тернопільського району Тернопільської області, де в цей період зупинявся [PERSON] . З березня 2020 року до часу звернення [PERSON] з позовом до суду зв`язок батька та дитини обірвався, що відповідач не заперечував у судовому засіданні та щиро жалів про таку бездіяльну поведінку. За цей час сторони по справі створили нові сім`ї, у них народилися діти. Надаючи суду пояснення малолітній [PERSON] не згадував жодного разу про іншого батька, окрім тата [PERSON] , чоловіка позивачки, який про нього піклується, грається з ним, був присутнім на шкільних заходах, що повідомляла свідок [PERSON] . [PERSON] намагався поспілкуватися із сином в школі, що підтвердила свідок [PERSON] , однак дитина перелякалася, оскільки не знає іншого тата, окрім [PERSON] . Наведене свідчить, що між батьком і сином було втрачено тісний родинний зв`язок, однак такий не є безповоротним процесом за умови, що батько не тільки буде мати намір спілкуватися та приймати активну участь у вихованні, розвитку здібностей малолітнього [PERSON] , а буде вчиняти реальні дії, які відновлять існуючий між ним та його дитиною бар`єр відстороненості, який спричинила тривала відсутність [PERSON] у житті сина. Після звернення позивачки до суду відповідач намагається відновити свій статус батька, він неодноразово мав намір побачитися з дитиною, привозив гостинці, однак стосунки не налагоджувалися, зі сторони [PERSON] йому чинилися перешкоди, а тому [PERSON] звернувся до суду із позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Суд частково задовольнив його вимоги у справі № 607/10219/24, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року, набрало законної сили 10 грудня 2024 року, про що є інформація в єдиному державному реєстрі судових рішень. Орган опіки та піклування не дійшов до єдиного висновку у даній справі, при вирішення цього спору поклався на думку суду, а відтак висновок органу опіки та піклування у цій справі суд не може оцінювати у зв`язку із його відсутністю. Комісія виходячи із вищенаведеного, беручи до уваги голосування членів комісії, з метою прав та інтересів дитини, дійшла до переконання, що ухвалити та прийняти рішення на користь позивача чи відповідача є недоцільним. Просить прийняти рішення по даній справі на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини, що судом встановлено та описано вище. Щодо решти встановлених судом обставин, то такі в контексті позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд вважає неспівмірними із його винною поведінкою та доходить висновку про відсутність у діях відповідача ознак свідомого нехтування ним своїми обов`язками. За обставин недоведеності свідомого нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, за наявності конфлікту між батьками дитини, а також зваживши на те, що відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечує, вчиняє дії щодо того, щоб мати можливість бачитися із сином та приймати участь у його житті, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] . Досліджені в справі докази та встановлені в судовому засіданні обставини дають підстави вважати, що відповідач дійсно не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, певній період часу він не бачився із сином та не спілкувався з ним, але такі обставини не дають достатніх підстав вважати, що має місце ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків. Подальші дії відповідача, його інтерес до дитини, бажання бачитися із сином, брати участь у його вихованні та матеріальному утриманні вказують на стійке бажання батька бути присутнім у житті [PERSON] Вбачається, що недостатнє виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , не може бути оцінено судом як обґрунтована підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, однак такі обставини є необхідними для того, щоб орган опіки та піклування вжив заходів та надав допомогу сторонам в даній справі у здійсненні ними своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених СК України та іншими нормативно-правовими актами. Встановивши дані обставини, враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки [PERSON] , відсутність свідомого нехтування ним своїми обов`язками по вихованню малолітнього сина, а також право малолітньої [PERSON] на спілкування з біологічним батьком, суд доходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина буде суперечити правам та інтересам не тільки [PERSON] , а і самої малолітньої дитини. Разом з цим, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, поклавши контроль за виконанням ним батьківських обов`язків на орган опіки та піклування. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] не підлягають задоволенню При вирішенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів, суд виснує, що в цій частині спірних правовідносин слід виходити з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років - 3 196,00 гривні. Суд встановив, що сторони перебували у цивільних стосунках від яких у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Позивачка самостійно забезпечує дитину, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги постійно та в достатньому обсязі. Водночас, [PERSON] є працездатним, має на утриманні малолітню дочку, стан здоров`я відповідача суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано. Наявні при матеріалах справи документи про стан здоров`я [PERSON] не вказують на постійність захворювання та несення ним витрат на лікування, а відтак відповідач може отримувати достатній постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. [PERSON] частково визнав свій обов`язок, зазначивши про це у відзиві на позову, однак в судовому засіданні сторона відповідача при вирішення питання про стягнення аліментів покладалася на думку суду. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати їх спільну дитину, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову - 26 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення судом позову, слід cтягнути із [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial