Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Лозівської міської ради, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказала, що в її онука [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (далі - Відповідач), за час спільного проживання народилася її праонука - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні та утриманні її доньки [PERSON] , [INFO] , уродженки села Михайлівка, Лозівського району Харківської області, які проживають з нею. Відповідачі у даній справі є матір?ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , однак з дитиною не проживають понад 8 років, не спілкуються з нею та не надають матеріальної допомоги, не цікавляться станом здоров"я дитини та її навчанням. Позивач зазначила, що зі слів спільних знайомих сусідів, відповідач [PERSON] має одну дитину, яку покинула на батька, зловживає наркотичними речовинами і на даний час вагітна. Батько дитини більше 5 років як покинув родину та виїхав на заробітки, з того часу не дзвонив, не спілкувався з дитиною, не надавав матеріальної допомоги та не відвідував, зв"язок з ним відсутній. Так, [PERSON] додала, що вихованням дівчинки займається вона та її донька [PERSON] , яка є бабусею, але не може бути опікуном, бо працює без укладання трудового договору, часто виїжджає за кордон, а її чоловік помер. Позивач вказала, що вона постійно контролює побут, навчання і поведінку праонуки, у них близькі, дружні відносини. Враховуючи вище вказане, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті та підготовки органом опіки і піклування висновку та подання. Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області як органом опіки та піклування долучено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, а також подання про доцільність встановлення опіки та призначення позивача опікуном дитини. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву у якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій не заперечувала проти позовних вимог позивачки та просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.17), [PERSON] народилася в родині [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] в родині [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.17). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 28.02.2006 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.18). З копії повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.19), [INFO] помер [PERSON] . Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилася [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] навчається у КЗ "Катеринівський ліцей" Лозівської міської ради Харківської області із 01.09.2021 року, на даний час в 4 класі, що підтверджується довідкою комунального закладу (а.с.20). Відповідно до викладеного в характеристиці КЗ "Катеринівський ліцей" Лозівської міської ради Харківської області(а.с.21), [PERSON] зарекомендувала себе як здібна дитина, відповідально відноситься до навчання, вчасно виконує завдання, дуже дружня, добра дитина. Батьки дитини життям та здоров"ям дитини не займаються, з класним керівником зв"язку не підтримують. Участь у її вихованні приймає лише прабабуся [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження умов проживання сім"ї [PERSON] (а.с.22), умови проживання задовільні, будинок облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою, в наявності приготована їжа та запас продуктів харчування, постільна білизна, засоби гігієни, для дитини облаштовано окрему кімнату. Між членами сім"ї добрі стосунки, батьки з дитиною не мешкають, з донькою не спілкуються, матеріальної допомоги не надають. Дитина [PERSON] за станом здоров"я здорова, щеплення зроблені згідно віку, про що свідчить копія довідки та висновку (а.с.23, 28). [PERSON] за станом здоров"я може приймати участь у вихованні дитини, яка перебуває під опікою у іншого члена родини, що підтверджується копією висновку про стан здоров"я (а.с.24). [PERSON] за станом здоров"я може виконувати обов"язки опікун/піклувальника дитини, про що свідчить копія висновку (а.с.25). До кримінальної відповідальності [PERSON] не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості немає, що вбачається з копії витягу (а.с.27). Згідно з висновком органу опіки та піклування (а.с.64-67), визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно доньки. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачем, судом встановлено факт ухилення відповідачів від виконання батьківських обов"язків. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, беручи до уваги відсутність заперечень відповідачів, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини, з тих підстав, що вони свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкуються з дитиною, не піклуються про стан її здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідачів на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Як вбачається з подання (а.с.70-71), визнано можливим призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] та її майном. З урахуванням вище викладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість призначення позивача опікуном дитини. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання доньки на користь опікуна [PERSON] . Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 23.09.2024 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вище викладене, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує в рівних частинах з відповідачів судовий збір за 5 позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню сума, сплаченого при поданні позову, судового збору за дві позовні вимоги у розмірі 2 422, 40 грн. Іншу частину судового збору за три позовні вимоги у сумі 3 633, 60 грн, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь держави.

Outcome: approved