Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому за рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Ужгорода від 30.12.1993 видано ордер на житлове приміщення серії УЖ №004370 на сім`ю з 5 чоловік, а саме: йому, як наймачу [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] (дружині), [PERSON] (доньці), [PERSON] (сину), [PERSON] (доньці), була надана 4-х кімнатна квартира [ADDRESS] , де вони мешкали з 30.12.1993. Станом на 01.11.2024 згідно з довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, виданою Департаментом забезпечення надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 01.11.2024 №6244/03.4-21, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] , [INFO] , не проживає в житловому приміщенні, а саме в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин, а саме, з 01.12.2013, про що складено акти про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації осіб в житловому приміщенні [ADDRESS] від 14.11.2024 №1040 за підписом директора ТОВ «Управління житлом». Зазначає, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Крім того, [PERSON] виїхав за кордон на постійне місце проживання в кінці 2013 року. Факт відсутності проживання за місцем реєстрації [PERSON] понад 6 місяців, без поважних причин, а саме з кінця 2013 року можуть підтвердити наступні свідки: [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , серія та номер паспорта [NUMBER] ; [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , серія та номер паспорта [NUMBER] ; [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , серія та номер паспорта [NUMBER] . Крім того, є заява самого відповідача [PERSON] про те, що він не проживає за місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] , понад 6 місяців, а саме з кінця 2013 року. У своїй заяві відповідач просить виписати його з житлового приміщення [ADDRESS] . Як зауважує позивач, також факт непроживання за місцем реєстрації більше 6 місяців без поважних причин відповідача [PERSON] , а саме з 01.12.2013, підтверджується довідкою, виданою за підписом директора ТОВ «Управління житлом» Ленчака В.Я. Наголошує, що [PERSON] з 01.12.2013 не проживає за місцем своєї реєстрації, а саме, за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується довідкою виданою за підписом директора ТОВ «Управління житлом» Ленчака В.Я., письмовими показами свідків: громадянки [PERSON] , громадянки [PERSON] , громадянки [PERSON] , актом про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації та заявою самого відповідача. Враховуючи наведене, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад 10 років без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому він, [PERSON] , як наймач житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, позивач просить суд: визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати Департамент забезпечення надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради зняти [PERSON] з реєстрації житлового приміщення, а саме, з квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснити через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому у прохальній частині позову просить розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8\~ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Ужгорода від 30.12.1993 позивачу [PERSON] , як наймачу, видано ордер на житлове приміщення серії УЖ №004370 у квартирі [ADDRESS] на сім`ю з п`яти чоловік, а саме: позивачу та членам його сім`ї: [PERSON] (дружині), [PERSON] (доньці), [PERSON] (сину), [PERSON] (доньці). Відповідно договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємствах і установ, кооперативних і громадських організацій Української УРСР від 26.09.2024, укладеним між управлінням будинкам [ADDRESS] та [PERSON] , останньому як наймачеві здано в користування жиле приміщення в квартирі [ADDRESS] . Актом про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації від 14.11.2024 (зареєстрованим 18.11.2024 за №1040), складеним директором ТОВ «Управління житлом» та підписаним сусідами [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 01.12.2013. Згідно з довідкою від 18.11.2024 №1041, виданою директором ТОВ «Управління житлом», [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним зареєстрована дружина [PERSON] , 1960 р.н. Син [PERSON] , 1985 р.н., не проживає з 01.12.2013 згідно з актом від 18.11.2024. Відповідно до довідки від 01.11.2024 №6244/03.4-21, виданою Департаментом забезпечення надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, станом на 01.11.2024 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Матеріали справи містяться копії письмових заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 11.11.2024, якими підтверджено, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS] , з кінця 2013 року. Також матеріали справи містять копію письмової заяви [PERSON] від 08.11.2024, згідно з якою ним підтверджено, що за місцем реєстрації він ен проживає з кінця 2013 року, просить його виписати з місця реєстрації. Згідно з відповіддю №925585 від 26.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] значить зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява №30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спірної ситуації, що стосується власника та осіб, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 Цивільного кодексу України. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Одночасно, стаття 72 Житлового кодексу України визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно з частиною першою статті 71 Житлового кодексу України жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Разом з тим, відповідно до статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як встановлено судом, відповідач не проживає у квартирі, наймачем якої є позивач, понад десять років і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даній квартирі не наведено, а тому, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача у цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, позовна вимога позивача про зобов`язання Департаменту забезпечення надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради зняти відповідача з реєстрації житлового приміщення до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 за № 265, а також вимог Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом, є підставою для внесення змін до реєстру територіальної громади, зокрема про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування). Відтак, права позивача на зняття відповідача з реєстраційного обліку станом на день ухвалення рішення не є порушеним, оскільки до уповноваженого на такі дії органу він не звертався. Відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial