Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» 18.10.2024 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.10.2020 року між ТОВ "КФ.ЮА" та [PERSON] було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020101653, на виконання умов якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 4599 гривень, на строк до 12.11.2020; базова процентна ставка 1,00% (в день), процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день). 14.10.2020 на виконання умов договору позивачем було передано відповідачці грошові кошти у розмірі 4599 гривень, що підтверджується актом про видачу грошових коштів.\~ ТОВ "КФ.ЮА" виконало свою частину умов договору у повному обсязі. Разом з тим, відповідач [PERSON] порушив\~ взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 24 166.33 гривень, з яких: тіло кредиту 4599 гривень; інфляційне збільшення 940.63 гривень (за період з 13.11.2020 - 11.04.2021 роки); проценти поза межами строку дії договору 17 247.00 (за період з 13.11.2020 - 11.04.20210 роки); проценти 1379.70 грн. На підставі наведених обставин, представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020101653 від 14.10.2020 року - в загальному розмірі 24 166.33 гривень, а також судові витрати. Справу розглядати без участі представника позивача. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача у позові просив суд про розгляд справи за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі через сайт «Судова влада». Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України,\~ ухвалив провести заочний розгляд справи.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 14.10.2020 року між ТОВ "КФ.ЮА" та [PERSON] було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020101653, на виконання умов якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 4599 гривень, на строк до 12.11.2020; базова процентна ставка 1,00% (в день), процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день) (а.с.5-7). Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] має заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020101653 в загальному розмірі 24 166.33 гривень, з яких: тіло кредиту 4599 гривень; інфляційне збільшення 940.63 гривень (за період з 13.11.2020 - 11.04.2021 роки); проценти поза межами строку дії договору 17 247.00 (за період з 13.11.2020 - 11.04.20210 роки); проценти 1379.70 грн.(а.с.9). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4599 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача у користь позивача. За змістом частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п.5 Договору сторони погодили та встановили розмір процентів поза межами строку кредитування відповідно до ч.2 ст.625ЦК України у розмірі 2, 50 % в день. 14.10.2020 на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 4599 гривень, що підтверджується актом про видачу грошових коштів (а.с.8). Згідно з п.9 Договору сторони обумовили проценти за користування кредитом в сумі 1379 грн. Докази повернення суми кредиту та процентів за його користування відповідачем не надані. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача інфляційного збільшення у сумі 940.63 гривень (за період з 13.11.2020 - 11.04.2021 роки), та\~ процентів у сумі 1379.70 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню також. Щодо стягнення із відповідача процентів поза межами строку дії договору у сумі 17 247.00 (за період з 13.11.2020 - 11.04.20210 роки), суд зазначає наступне. У пункті 30 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 викладено правовий висновок про те, що системний аналіз частини 2 статті536, частини 2 статті625та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини 2статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 виклала детальні правові висновки щодо нарахування процентів на підставі статті 625ЦК України та щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Особливо Велика Палата Верховного Суду звернула й увагу на правову природу процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, зазначаючи, що вони мають виключно компенсаторний характер і: «… підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, … за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом». Пунктом 5 Договору передбачено плату за користування кредитом у виді процентної ставки 2,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не від простроченої суми, як передбачено частиною 2 статті 625 ЦК. Тому ці 2,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення не можна розцінювати як встановлений договором розмір процентів за частиною 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, суд дійшов до висновку, що із відповідача підлягає до стягнення саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів, що становить 1379.70 грн., а позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 17 247.00 грн. виходять за межі строку кредитування, а відтак є необґрунтованими з вищевказаних підстав та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020101653 в загальному розмірі 6 919,33 гривень, з яких: тіло кредиту 4599 гривень; інфляційне збільшення 940.63 гривень (за період з 13.11.2020 - 11.04.2021 роки); проценти 1379.70 грн.. Згідно ч.1, ч.2ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с.14). Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 24 166,33 грн., однак позов підлягає частковому задоволенню на суму 6 919,33 грн., тобто відсоток задоволених позовних вимог становить 28,63 %, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 866,92 грн. (3028 х 28,63 % : 100). На підставі наведеного,

Outcome: partial