Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариства з\~додатковою відповідальністю\~"Страхова\~група "Оберіг" звернулося до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2020 в смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "ВАЗ 2107" державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "PEUGEOT 307" державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки [PERSON] під час настання ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ 2107", державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ "СГ "Оберіг" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-0854606. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ "СГ "Оберіг" здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 17526,28 грн. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ "СГ "Оберіг" 01.07.2021 письмово, з вимогою про виплату грошових коштів, звернулося до [PERSON] за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 17526,28 грн, однак станом на дату подання позову відповідач кошти не повернув. Розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 28.03.2023 по 27.03.2024: розмір основного боргу - 17526,28 грн; інфляційні витрати - 475,03 грн; пеня - 7012,39 грн; три відсотки річних - 526,89 грн, а всього: 25540,59 грн. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 25540,59 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а всього: 35262,99 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судові засідання 04.09.2024 та 11.12.2024, не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належно шляхом відправлення судових повісток за місцем його реєстрації, судову повістку на 04.09.2024 відповідач отримав особисто, що підтверджується трекінгом "Укрпошти", судова повістка на 11.12.2024 повернута без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки на 22.05.2024, 11.06.2024, 27.06.2024, 15.08.2024, 23.09.2024 були направлені не за адресою реєстрації відповідача, на 16.10.2024 судова повістка не вручена адресатові, на 04.11.2024 судова повістка не відправлялася у зв`язку із відсутністю поштових марок в суді. Отже, [PERSON] вважається належно повідомленим про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. \~ \~ \~ \~11.12.2024 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 жовтня 2020 року між ТДВ "СГ\~"Оберіг" та страховиком був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АР/ 0854606, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспорту «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] . Ліміт відповідальності за даним полісом страхування - 130 000,00 грн. Строк дії договору - з 15.10.2020 до 14.10.2021 (а.с.6). \~ \~ \~ \~Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2021 року (справа № 348/2165/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суть правопорушення: 06.11.2020 близько 18 год. 27 хв. по вул. Шевелівка в смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області [PERSON] керував автомобілем марки «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу "Drager Alcotest 6810" в присутності двох свідків. Результат тесту від 06.11.2020 - 2,62% проміле (а.с. 7-8). \~ \~ \~ \~Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2021 року (справа № 348/2167/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суть правопорушення: 06.11.2020 близько 18 год. 27 хв. по вул. Шевелівка в смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107»\~д.н.з.\~ [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Peugeot 307», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Згідно платіжної інструкції № 6537 від 17.03.2021 ТДВ "СГ "Оберіг" сплатило на користь [PERSON] , за його заявою на виплату страхового відшкодування кошти в сумі 17526,26 грн (а.с. 13, 14). \~ \~ \~ \~З метою досудового врегулювання спору, ТДВ "СГ "Оберіг" надіслано [PERSON] вимогу від 01.07.2021 щодо погашення витрат, які були виплачені [PERSON] в сумі 17526,28 грн (а.с. 14-15). \~ \~ \~ \~Розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 28.03.2023 по 27.03.2024: інфляційні витрати - 475,03 грн; пеня - 7012,39 грн; три відсотки річних - 526,89 грн (а.с. 15-17). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як зазначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Системний аналіз ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Вказаний правовий висновок був викладений у постанові ВС від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, оскільки винуватість відповідача у вчиненні ДТП встановлена і не спростована, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 17526,28 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заборона нарахування сум на підставі ст. 625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану на даний вид правовідносин не застосовується, у зв`язку із чим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в сумі 475,03 грн; пеня в сумі 7012,39 грн; три відсотки річних в сумі 526,89 грн, нараховані за період з 28.03.2023 по 27.03.2024. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. (а.с.6), у зв`язку із чим він підлягає стягненню з відповідача. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 24347 про надання професійної правничої допомоги від 05.03.2024, акт прийому-передачі наданих послуг, за яким загальна сума винагороди складає 7300 грн (а.с.17-19), попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу на суму 7300 грн (а.с.20). Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved