Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

09.08.2023 р. представник позивача [PERSON] - адвокат Ільїн В.А. звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області та з урахуванням заяви вх.20205 від 17.11.2023 р. просить суд усунути перешкоди позивачу у використанні свого права власності: будинковолодіння в [ADDRESS] шляхом виселення з нього відповідачів без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову вказує, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Наводить положення статей 317, 318, 319, 383, 391 ЦК України. З часу набуття права власності на будинок [PERSON] позбавлена права використовувати його для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У вказаному будинку проживають без реєстрації відповідачі, які в судовому порядку ставили під сумнів законність права власності позивача та намагалися скасувати/визнати його недійсним. На даний час жодних дій щодо звільнення будинку відповідачами не вчиняється, на будь-який діалог не виходять. Відповідачі не визнають право власності, відмовляються звільнити займане житло в добровільному порядку, чим порушують законне право [PERSON] на використання та розпорядження житлом на власний розсуд та створюють перешкоди у його використанні, не надаючи доступу до будинку. Вважає, що правомірність проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] не заснована на законних підставах. Власник сьогодні у повній мірі не може володіти своїм, гарантованим Конституцією правом власності - що полягає у володінні, користуванні та розпорядженні, тобто має перешкоди у здійсненні права власності на будинок [ADDRESS] , необхідність в усуненні яких і є підставою для позивача і звернення до суду з таким позовом. Вимоги позивача викладені відповідно до положень статті 391 та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30.06.1983 р. не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13.10.2020 р. у справі №447/455/17 (провадження №14-64цс20) та у постанові ВС від 16.12.2020 р. у справі №1892/7347/18). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України, унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до п.4 ч. 1 зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. За вказаною адресою відповідачі проживають без реєстрації, вони не є членами сім`ї позивача чи близькими родичами в розумінні цивільно-правових відносин. Вони є членами сім`ї брата [PERSON] , який до смерті проживав та був зареєстрований за вказаною адресою за згодою померлої матері. Жодних домовленостей або укладених договорів стосовно проживання у вказаному будинку між сторонами немає. Наводить положення пункту 33 Постанови ВП ВС від 04.09.2019 р. у справі №761/5115/17 (провадження №14-391цс19), де вказано, що «одним із способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна». Зважаючи на те, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення (постанова Верховного суду від 16.12.2020 р. у справі №182/7347/18). У відзиві (а.с.51-55) представник відповідачів адвокат Дем`яненко Л.П. вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Вказує, що позовні вимоги відповідачі не визнають у повному обсязі. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2023 р. у справі № 570/4472/19 у задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення із житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , [PERSON] і [PERSON] було відмовлено. Рішення [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили. Як убачається зі змісту даного позову, [PERSON] повторно звернулася до тих самих відповідачів, з тим самим предметом і з тих самих підстав. Так предметом як попереднього , так і даного позову є матеріально-правова вимога [PERSON] про виселення з будинку [ADDRESS] усіх відповідачів разом з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , на тій підставі, що їх проживання є перешкодою в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком. Згідно доданого до позову Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. 17.09.2018 р., р. №1125, [PERSON] належить право власності на вищевказаний житловий будинок. Вказане свідоцтво не є належним і допустимим доказом права власності [PERSON] на будинок, оскільки згідно ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то це право виникає з моменту державної реєстрації. Доказів державної реєстрації свого права власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] не надала. У рішенні Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19 вказано, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника житла, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Повторне звернення [PERSON] до суду з позовом про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення є втручанням у їхнє право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції прав і основоположних свобод на предмет пропорційності при тому, що як встановив Рівненський районний суд у справі № 570/4472/19, в належний позивачу на даний час житловий будинок відповідачі вселилися з дозволу його власника. Посилання представника позивача [PERSON] - Ільїна В. на п. 33 постанови ВП ВС від 04.09.2019 р. у справі №761/5115/17 і постанову ВС від 16.12.2020 р. у справі №182/7347/18 є неприйнятними, оскільки згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тоді як правовідносини у даній справі і справах №761/5115/17, №182/7347/18, є різними. У справі №761/5115/17 позивачем був орендар, договір оренди нежитлового приміщення з яким не був розірваний чи визнаний недійсним, а перешкоди у здійсненні ним права користування орендованим майном чинив його власник. У справі №182/7347/18 позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом виселення з нього без надання іншого житлового приміщення відповідачів висунув власник, але підставою позову стало те, що між ним та відповідачами існувала домовленість про тимчасове проживання відповідачів у будинку на час його проживання за кордоном, з метою догляду за домоволодінням, однак після його повернення на постійне місце проживання в Україну, відповідачі відмовляються звільнити належний йому на праві власності житловий будинок та переїхати на своє постійне місце проживання, чим створюють незручності та перешкоди у користуванні належним йому майном. Встановлені судами обставини свідчили про те, що відповідачі вселилися та набули права користування житловим будинком, що належить на праві власності позивачу тимчасово, підтвердженням чого є факт, що відповідачі не змінювали зареєстроване їх постійне місце проживання, та відсутність будь-яких документальних підтверджень правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування тощо і відповідачі не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджуються положення ст. 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. У даній справі спір виник між власником житлового будинку, який є одночасно і його користувачем, та особами, які тимчасово користувалися зазначеним нерухомим майно за попередньою домовленістю з власником про управління житлом на час його відсутності, у зв`язку з тимчасовим його проживанням за кордоном. Оцінюючи виселення відповідачів з житлового будинку належного на праві власності позивачу на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, Верховний Суд вважає, що припинення права користування відповідачами спірним житлом шляхом їх виселення відповідає такому критерію, оскільки: по-перше, між сторонами існувала домовленість з приводу тимчасового проживання відповідачів у житловому будинку, по-друге, відповідачі забезпечені іншим житлом, зокрема мають постійне зареєстроване місце проживання за адресою, яке належить на праві власності одному з них. Рішенням Рівненського районного суду від 19.05.2023 р. у справі №570/4472/19 встановлена відсутність у відповідачів по даній справі іншого житла і підстави для виселення їх без надання іншого житла - відсутні. Наводить правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.06.2019 р. у справі №924/1473/15 зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами, при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (п.7.43 Постанови). Підставою даного позову [PERSON] додатково зазначила статті 401-406 ЦК України, якими унормовано питання сервітуту, зокрема п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України, згідно якої сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту (підставою позову у справі №570/4472/19 були ст.ст. 157, 116 ЖК України). У справі №182/7347/18 Верховний Суд вказав, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи суд має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішення справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних має оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Із змісту даного позову та додатків до неї позивач [PERSON] вважає проживання відповідачів у житловому будинку [ADDRESS] без реєстрації (Олександрійською сільською радою Рівненського району 06.07.2023 р. відповідачі були зняті із зареєстрованого місця проживання на підставі її заяви) обставиною, яка свідчить про припинення для них сервітуту, тобто користування чужим майном. По-перше, правомірність дій Олександрійської сільської ради була оскаржена відповідачами до Рівненського окружного адміністративного суду. По-друге, по висновку Верховного Суду у справі №753/8506/19 від 19.04.2023 сама по собі реєстрація в певному місці проживання не дає особі права на користування певним житлом, якщо особа не проживала в ньому та втратила або не набула статусу члена сім`ї власника житла. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами, не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Із врахування правових висновків Верховного Суду у справі №924/1473/15 доповнення [PERSON] даного позову новою обставиною, яка полягає у відсутності реєстрації місця проживання відповідачів у належному їй на праві власності житловому будинку, при збереженні у ньому первісних обставин, зазначених у справі №570/4472/19, зміна нею посилання на норми матеріального права (ст.406 ЦК України замість ст.ст. 157, 116 ЖК України), не є зміною підстав позову у даній цивільній справі, у зв`язку з чим провадження у ній підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Остапчук Л.В. від 28.08.2023 р. позовну заяву залишено без руху (а.с. 19-20). Ухвалою суду від 22.11.2023 р. відкрито провадження у справі та ухвалено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження; замінено третю особу на Орган опіки та піклування виконкому Олександрійської сільської ради Рівненського району; витребувано у третьої особи висновок про можливість виселення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 34-35). Ухвалою суду від 23.01.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 71). Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Красовського О.О. від 14.02.2024 р. прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті (а.с.76). Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Красовського О.О. від 23.07.2024 р. у задоволенні заяви про відвід відмовлено (а.с.105-106). Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Красовського О.О. від 23.07.2024 р. заяву про самовідвід задоволено (а.с.111-113). Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Гнатущенко Ю.В. від 18.11.2024 р. прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Гнатущенко Ю.В. від 18.12.2024 р. у задоволенні клопотання представника відповідачів адвоката Дем`яненко Л.П. про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України - відмовлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ільїн В.А. позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити. У судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Дем`яненко Л.П. просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ООП виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області у судове засідання не з`явився. У клопотанні вх.384 від 08.01.2024 р. сільський голова О. Гуц просить здійснити розгляд справи без їхньої участі, за наявними у справі матеріалами (а.с.62-63). Суд, вислухавши представників сторін, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам справи рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 17.09.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, де остання посвідчила, що на підставі Заповіту, посвідченого Матвійчук В.К. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області від 26.09.2009 р. зареєстрованого в реєстрі за №1853, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1927 р.н., яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] , в тому числі з урахуванням 2/3 частки спадщини від якої відмовилися спадкоємці за заповітом сини померлого: [PERSON] та [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, яка розташована на території села Олександрія Рівненського району Рівненської області. Земельна ділянка площею 0,1800 га в межах з планом: яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1126 (а.с.4). 17.09.2018 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, де остання посвідчила, що на підставі Заповіту, посвідченого Матвійчук В.К. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області від 26.09.2009 р. зареєстрованого в реєстрі за №1853, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1927 р.н., яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] , в тому числі з урахуванням 2/3 частки спадщини від якої відмовилися спадкоємці за заповітом сини померлого: [PERSON] та [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтва, складається з житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1125 (а.с.30). Як убачається із засвідченої представником позивача адвокатом Ільїним В.А. довідки №1100, виданої 15.02.2019 р. Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] , 1992 р.н., [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 1995 р.н., [PERSON] , 1987 р.н., [PERSON] 2019 р.н. (а.с.5). Як убачається із засвідченої представником позивача адвокатом Ільїним В.А. архівної довідки Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №837 від 27.08.2019 р., у документах виконкому Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області у погосподарській книзі №3 (с.Олександрія) за 2006-2010 роки є відомості про господарство [PERSON] : на день смерті [PERSON] за нею рахувалося господарство, яке було розташоване по [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , - голова домогосподарства, померла [INFO] ; [PERSON] , [INFO] - невістка; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - онук; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - онука. За господарством рахувався 3-кімнатний житловий будинок, загальною площею 56.2 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,18 га (в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,18). [PERSON] дійсно була зареєстрована та постійно проживала за цією адресою до дня її смерті [INFO] (а.с.6). Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4472/19 від 19.05.2023 р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , орган опіки та піклування: служба у справах дітей Рівненсьеої районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні майном, а саме будиноковолодінням за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення з нього відповідачів - відмовлено. Рішення набрало законної сили 29.06.2023 р. (а.с. 56-59). Як убачається із засвідченої представником позивача адвокатом Ільїним В.А. довідки, виданої Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області №484 від 14.07.2023 р., за адресою: [ADDRESS] на цей час ніхто не зареєстрований (а.с.10). З відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/6328 від 17.08.2023 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 06.07.2023 р. знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). З відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/6329 від 15.08.2023 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 06.07.2023 р. знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/6330 від 15.08.2023 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 06.07.2023 р. знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). З відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/6331 від 16.08.2023 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 06.07.2023 р. знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/6331 від 16.08.2023 р. вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 06.07.2023 р. знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Як убачається з витягу з рішення виконавчого комітету Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №161 від 21.12.2023 р. «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про недоцільність виселення малолітньої дитини», розглянувши ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 22.11.2023 р. про залучення третьої особи у справі №570/4293/23, про можливість виселення малолітнього [PERSON] , 01.06.2019 р., з будинку,

Outcome: dismissed