Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №820118 від 15.02.2022 у розмірі 160234,55 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 15.02.2022 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №820118, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачу кредит в сумі 60000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно умов кредитного договору. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 28.08.2023 уклали договір факторингу № 2808-23 відповідно умов якого право вимоги за кредитним договором №820118 від 15.02.2022 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідач не виконав умови кредитного договору не повернув кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 160234,55 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 53250 грн.; заборгованість за відсотками становить 106984,55 грн. Оскільки зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 02.12.2024 відповідачем до суду надано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього відсотків у сумі 106984,5 грн. Не заперечує щодо укладення 15.02.2024 між ним та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договору про надання споживчого кредиту №820118 та отримання кредиту у сумі 75000 грн. Зазначає, що він є фізичною особою підприємцем та займається сільським господарством, вирощує зернові, овочеві культури. Кредит брав для придбання мінеральних добрив для посадки картоплі, але 24.02.2022 розпочалося повномасштабне вторгнення рф в Україну та сільськогосподарські роботи не були проведені, а всі закуплені добрива згнили. По можливості він сплачував грошові кошти для погашення заборгованості, так із суми 75000 грн. залишок погашення кредиту становить 53250 грн. Згодом він оформи реструктуризацію боргу. Посилається на визнання Торговельно-промисловою палатою війни як форс-мажорною обставиною та жодної відповідальності за порушення кредитних зобов`язань не буде допоки діє воєнний стан. Також просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн., оскільки позивачем не підтверджено факту оплати адвокату гонорару. 04.12.2024 представник позивача через «Електронний суд» було надано відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги. З приводу аргументів відповідача у відзиві вказує, що відповідач, підписуючи кредитний договір був обізнаний з його умовами, зокрема з розміром відсотків за користування кредитом. Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості та клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість. Крім того, відповідачем не доведено неможливості виконання зобов`язань через форс-мажорну обставину - воєнний стан. Вимога погасити проценти та тіло кредиту не є мірою відповідальності, а є звичайними умовами договору. Також зазначає, що згідно позиції Верховного Суду розподіл понесених стороною витрат за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. До матеріалів справи надано усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги, а тому просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 15.02.2022 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , укладено договір № 820118 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошт кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Пунктами 1.3., 1.4. договору встановлено, що сума кредиту становить 75000, строк кредиту - 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 15.02.2025 року (включно). Згідно п. 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100% річних. Пунктом 2.1. передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 60000 грн. на поточний рахунок споживача; 15000 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Відповідно до п. 3.1. договору кредиту нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Пунктом 3.2. договору кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Позивачем, на виконання умов договору, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту в розмірі 60000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 16183 від 15.02.2022. Відповідачем умови договору належним чином не виконувались, тому виникла заборгованість за договором, яка станом на 28.08.2023 становить 160234,55 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Також вказаним розрахунком підтверджується погашення відповідачем кредиту сумі 6750 грн., що було здійснено 23.09.2022. 28.08.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги № 2808-23, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до витягу з Додатку Договору відступлення прав вимоги № 2808-23 28.08.2023, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №820118 від 15.02.2022 у сумі 160234,55 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 53250 грн.; заборгованість за відсотками становить 106984,55 грн. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин 1, 3 статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Розділ 10 договору «Реквізити та підписи сторін» містить підпис клієнта та його персональні дані. Крім того, у зазначеному кредитному договорі сторони погодили суму кредиту 75000 грн. (п. 1.3 Договору), строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 15.02.2025 р. (п. 1.4 Договору), процентну ставку за користування позикою (п. 1.5 Договору). Також, 15.02.2022 позичальником були підписані Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит» Договору № 820118 про надання споживчого кредиту від 15.02.2022 року. Твердження відповідача про те, що він підлягає звільненню від сплати відсотків за користування кредитом у зв`язку з введенням у державі воєнного стану, який визнаний Торговельно-промисловою палатою форс-мажорною обставиною, що стало причиною для невиконання зобов`язань, суд виходить з наступного. За ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст.14,14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно доУказу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). При цьому форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 липня 2019 року по справі №917/1053/18 та від 25 січня 2022 року по справі №904/3886/21. Так на підставі п.6.2, 6.12 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 р. №40(3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин. Матеріали справи не містять відповідного сертифікату ТПП України, якими підтверджувались би обставини непереборної сили у виді військової агресії Російської Федерації проти України, що не дали можливості відповідачу виконати свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором від 15.02.2022 року, оскільки не надано доказів звернення відповідача до ТПП України за встановленням таких обставин по конкретному зобов`язанню перед позивачем, виконання яких стало неможливим через військову агресію Російської Федерації проти України. Таким чином саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо виконання ним зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість [PERSON] погодився зі своєї сторони на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Договір № 820118 від 15.02.2022 або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Отже, в даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та розміру заборгованості, а відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем понесені витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 6000 грн., на підтвердження яких позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі директора Романенка М.Е. та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» в особі керуючого Міньковської А.В., додаткова угода №003016923232 від 27.06.2024 до договору №42649746 від 11.12.2023, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 27.06.2024; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024. Із матеріалів справи судом встановлено, що представником позивача було складено дану позовну заяву, досудова вимога, відповідь на відзив, отже вивчалися матеріали справи. Відповідач не погоджуючись з розміром понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, посилався на відсутність доказів оплати їх адвокату. Пунктом 4.9 договору визначено, що у разі прийняття судом по матеріалах позовної заяви позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката в розмірі 6000,00 грн. Оплата здійснюється в гривневому еквіваленті, відповідно до місцевого курсу на дату укладення цього договору та у порядку, передбаченому Розділом 4 цього договору. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), вказав, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті137 та частина 8 статті141 ЦПК України). Дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги, тривалість судового провадження, суд приходить до висновку, що розрахунок вартості витрат на правничу допомогу проведений у відповідності до вимог статті 137 ЦПК України. Заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат не заслуговують на увагу. Суд, враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, не маж підстав для зменшення заявлених сум. На підставі викладеного,

Outcome: approved