Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

16 жовтня 2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів, в якому просить суд: 1)Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 2)Припинити, з дня набрання рішенням суду законної сили, виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22.04.2019 року по справі №312/224/18 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усього заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що її малолітній онук [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, оскільки невістка (відповідачка у справі) позбавлена батьківських прав, аліменти стягуються на користь батька дитини. Батько дитини, [PERSON] залишився на тимчасово окупованій території у м. Енергодар. 03.04.2024 року [PERSON] отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 08.04.2024 року позивачку було призначено піклувальником неповнолітнього онука. Тому, оскільки відповідачка коштів на утримання сина не надає, позивачка просила стягнути з відповідачки аліменти на утримання онука та у зв`язку з перебуванням батька, який є стягувачем за рішенням суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання онука, з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили, зупинити виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22.04.2019 року по справі №312/224/18 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~06.11.2024\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду,\~відкрито провадження\~по цій\~справі,\~розгляд справи\~вирішено проводити\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін;\~витребувано у\~Міністерства соціальної\~політики України інформацію про те, чи перебуває відповідач на обліку як внутрішньо переміщена особа. 12.12.2024 року на електронну пошту суду від Міністерства соціальної політики України надійшла інформація, згідно якої [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо-переміщена особа з 28.10.2022 року, адреса проживання: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, проте 17.12.2024 року подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, на фіксації судового процесу не наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась будучи належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації як внутрішньо-переміщеної особи, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України, з огляду на таке. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває й на теперішній час. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 23.12.2022, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (зі змінами), затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. До вказаного Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України входить м. Енергодар Запорізької області (ч. 4 Розділу II) Зареєстрованим місцем проживання відповідача у справі є [ADDRESS] , що відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Зареєстрованим місцем проживання третьої особи у справі є [ADDRESS] , що відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Отже у відділень Укрпошти відсутні можливості доставки пошти відповідачу у м. Енергодар Запорізької області. Порядок повідомлення осіб, що знаходяться на тимчасово окупованій території врегульовано нормами ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Відповідно до частини першої статті 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. На підставі викладеного, повідомлення судом відповідача та третьої особи про розгляд справи здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, тобто вони вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.01.2020 року, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2024 року у справі №334/10890/23 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-19). Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №105/1 від 03.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.12). Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №365р від 06.04.2024 року призначено піклувальником [PERSON] над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своїм онуком [PERSON] , 2009 року народження, як внутрішньо-переміщені особи за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідками про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи (а.с.10,17). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Оскільки малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, то відповідачка, як мати дитини, зобов`язана брати участь в його утриманні. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст.\~166\~СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області у справі №312/224/18 від 22.04.2019 року визначено місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усього заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття (а.с. 20-27). Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексі України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1,2 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини . Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини . Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом вказаних норм, право на отримання аліментів має особа, з якою проживає дитина та у якої перебуває на утримання. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №105/1 від 03.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.12). Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №365р від 06.04.2024 року призначено піклувальником [PERSON] над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). З вказаних документів вбачається, що фактично наразі дитина проживає та перебуває на утриманні позивача, що є підставою для припинення стягнення аліментів на користь [PERSON] . При цьому, відповідно до\~ст. 273 СК України\~якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад батько дитини не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - батька дитини. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~ст. 273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст. 273 СК України\~має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з бабусею, яка призначена піклувальником неповнолітньої дитини, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої\~статті 197 Сімейного кодексу України\~може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідачки в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved