Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Овчаренко О.М. (далі також позивач, [PERSON] ) звернулася через систему "Електронний суд" до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів. Короткий зміст позовних вимог та стислий виклад позицій сторін. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , нарахованих за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року в розмірі 76030 гривень 29 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 квітня 2014 року з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , працюючого черговим інспектором чергової частини Ленінського РВ Дніпропетровського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2013 року на користь матері [PERSON] . 19 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 209/3260/13-ц виданий Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська 06.05.2014 року, 12.02.2018 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника. З березня 2022 року по жовтень 2022 року відповідач сплачував аліменти в меншому розмірі, ніж необхідно було йому сплачувати, внаслідок чого утворилась заборгованість за аліментами, яка згідно розрахунку Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м.Київ) складала 76030,29 грн. Постановою Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі № 209/3260/13-ц касаційну скаргу [PERSON] задоволено та ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержиська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року залишено в силі, якою зобов`язано державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у м.Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєву Л.Ю. здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №53255741 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2014 року у цивільній справі №209/3260/13-ц, які стягуються з усіх видів заробітку (доходу) боржника [PERSON] , з урахуванням довідки про доходи боржника [PERSON] від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року. Протягом квітня - серпня 2024 року [PERSON] частково сплачує заборгованість по аліментам. Для уникнення арешту власного транспортного засобу, одразу після постановлення Верховним Судом рішення від 28.02.2024 року відповідач перереєстрував свій транспортний засіб у Регіональному сервісному центрі ГСМ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), отримавши дохід в значно заниженому розмірі від реальної вартості авто. На думку позивача такі дії відповідача вчинені для уникнення арешту транспортного засобу. Згідно проведеного розрахунку, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року станом на 30.09.2024 року становить 763 216,93 грн., однак з урахуванням встановлених ч.1 ст.196 СК України обмежень розміру пені 100% суми заборгованості за аліментами, стягненню з відповідача [PERSON] за вказаний період підлягає неустойка (пеня) у розмірі 76030,29 грн., що відповідає сукупному розміру заборгованості на яку вона нараховується. Зазначає, що сплата відповідачем [PERSON] з квітня 2024 року аліментів на утримання дочки та часткове погашення ним заборгованості по аліментах не впливає на розмір неустойки (пені) станом на 30 вересня 2024 року, оскільки часткова сплата відповідачем заборгованості не звільняє його від сплати пені за період, в який дана заборгованість мала місце, тобто з березня 2022 року по жовтень 2022 року включно. 22 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Рись Н.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначає, що кожного місяця,\~у визначеному\~постановою державного\~виконавця розмірі,\~із заробітної\~плати [PERSON] \~відраховувались виплати\~в рахунок\~стягнення аліментів\~на його\~доньку,\~що підтверджується\~звітами начальника\~УФСБО Департаменту\~патрульної поліції\~України про\~здійснення відрахування\~та виплати\~щодо [PERSON] .\~Проте,\~у 2023\~році [PERSON] \~звернулася до\~державного виконавця\~із запитами\~про нарахування\~їй аліментів\~у розмірі\~грошового забезпечення\~та з\~урахуванням додаткової\~винагороди боржника,\~визначеної особам\~поліцейського складу\~на підставі\~постанови КМУ\~від 28.02.2022\~року №168. Так,\~у задоволенні\~вказаних запитів,\~державним виконавцем\~позивачу було\~відмовлено,\~у зв`язку\~із чим,\~остання звернулася\~до суду\~зі скаргою\~на бездіяльність\~державного виконавця\~Солом`янського відділу\~ДВС у\~м.\~Києві Центрального\~МУ МЮ\~(м.\~Київ)\~Лебедєвої Л.Ю.,\~яка в\~подальшому судом\~першої інстанції\~задоволена та\~залишена постановою\~Верховного Суду\~від 28\~лютого 2024\~року у\~силі. Відповідач у\~справі після\~прийняття судового\~рішення Верховним\~Судом,\~почав виплачувати\~як суму\~основних зобов`язань\~по аліментам,\~так і\~нарахований йому,\~у зв`язку\~із розглядом\~вищевказаної скарги,\~з березня\~2022\~року по\~жовтень 2022\~року борг,\~у загальному\~розмірі 76\~030,\~29\~грн. Станом на сьогодні, відповідач кожного місяця сплачує основну суму аліментів та вже сумлінно сплатив увесь нарахований йому борг у сумі 76030,29 грн. Просить врахувати, що відповідач з моменту відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, добровільно та сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, та жодного разу зі своєї вини не порушив покладені на нього аліментні зобов`язання, та зобов`язання по виплаті боргу. Крім того зазначає, що стороні відповідача є незрозумілим підстави зазначення позивачем у позовній заяві на те, яким чином відповідач розпоряджається своєю власністю, зокрема транспортним засобом, який він придбав вже після припинення шлюбу, оскільки предметом даної позовної заяви є стягнення неустойки (пені) заборгованості по аліментам, тобто вказана інформація жодним чином не має відношення до даної позовної заяви. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 02 грудня 2024 року об 11.00 годині. 02.12.2024 розгляд справи не відбувся з незалежних від суду причин, оскільки у приміщенні суду було відсутнє електропостачання та інтернет-зв`язок, що зумовлено пошкодженням системи енергозабезпечення України внаслідок збройної агресії з боку рф. Учасників справи повідомлено, що розгляд цивільної справи відбудеться 18.12.2024 о 11 год. Представник позивача адвокат Овчаренко О.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі на підставі обставин викладених в позовній заяві. Просила суд врахувати, що відповідач має юридичну освіту, а тому він знав та мав розуміти, що виплата аліментів повинна здійснюватися з урахуванням додаткової винагороди, однак жодних дій щодо виплати аліментів у належному розмірі не вчиняв. Представник відповідача адвокат Рись Н.Ю. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] утворилась не з його вини та відповідач сумлінно виконує свої обов`язки зі сплаті аліменти кожного місяця. Вказала на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та відсутність підстав стягувати з нього неустойку (пеню) по цій заборгованості. Крім того зазначила, що на дату розгляду справи заборгованість у розмірі 76030,29 грн. сплачена відповідачем у повному розмірі. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01 грудня 2012 року (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно позовної заяви, рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року у справі № 209/3260/13-ц з [PERSON] , [INFO] , працюючого черговим інспектором чергової частини Ленінського РВ Дніпропетровського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2013 року на користь матері [PERSON] , [INFO] . 06 травня 2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було видано виконавчий лист у справі № 209/3260/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Вказаний виконавчий лист № 209/3260/13-ц перебуває на примусовому виконанні у Солом`янському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження ВП № 53255741, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9). 12 лютого 2018 року державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №53255741 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 10). Відповідач [PERSON] отримує дохід, перебуваючи у трудових правовідносинах з Департаментом патрульної поліції, що підтверджено довідкою про доходи від 01.11.2024 (а.с. 49). У 2023 році, [PERSON] звернулася до державного виконавця із запитами про нарахування їй аліментів у розмірі грошового забезпечення та з урахуванням додаткової винагороди боржника, визначеної особам поліцейського складу на підставі постанови КМУ від 28.02.2022 року №168. В задоволенні вказаних запитів, державним виконавцем позивачу було відмовлено, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального МУМЮ (м. Київ) Лебедєвої Л.Ю.. Ухвалою Дніпровського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~11\~травня 2023\~року у\~справі №\~209/3260/13-ц\~(провадження\~№ 4-с/209/9/23)\~задоволено скаргу\~ [PERSON] \~на бездіяльність\~державного виконавця\~Солом`янського відділу\~ДВС у\~м.\~Києві Центрального\~МУ Міністерства\~юстиції (м.\~Київ)\~Лебедєвої Л.Ю.\~під час\~виконання судового\~рішення та зобов`язано державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєву Л.Ю. здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 53255741 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2014 року у цивільній справі № 209/3260/13-ц, які стягуються з усіх видів заробітку (доходу) боржника [PERSON] , з урахуванням довідки про доходи боржника [PERSON] від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року (а.с. 11-12). Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц (провадження № 61-11541св23) касаційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2023 року скасовано та залишено в силі ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року (а.с. 13-16). На виконання постанови, 18.03.2024 державним виконавцем здійснено перерахунок та нарахована [PERSON] заборгованість у розмірі 76 030, 29 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 53255741 складеного головним державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю. 18.03.2024, за вищевказаним виконавчим документом за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року (включно) відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 76030,29 гривень (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц) (а.с. 17). 18.03.2024 державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №\~53255741\~винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Звернуто стягнення на доходи [PERSON] , який отримує дохів у Департаменті патрульної поліції шляхом здійснення відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, у розмірі 1/2 частини доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості, яка складає 76030,29 грн та утворилась за період з березня 2022 по жовтень 2022 включно. Постанову скеровано до за місцем працевлаштування боржника, до Департаменту патрульної поліції для подальшого стягнення. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №53255741 від 08.11.2024 починаючи з квітня місяця 2024 року, боржником сплачувалась як сума основних зобов`язань по аліментам, так і нарахований йому, у зв`язку із розглядом вищевказаної скарги, з березня 2022 року по жовтень 2022 року борг у загальному розмірі 76 030, 29 грн. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною другою статті 51\~Конституції України та статтею 180\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49\~ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц (провадження 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Так, у постанові в справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) від 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %». Крім цього, у постанові в справі № 362/4462/16-ц (провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Частиною 7ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8\~СК України та частини першої статті 9\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачене ст.\~196\~СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками». Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 по справі № 759/1727/16-ц зробив наступні висновки: виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач має сплатити неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року в сумі 76030,29 грн. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та погоджується з доводами сторони відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. За змістом норми частини 1 статті 194 СК України, необхідною умовою для відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів є вина особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року. Так, згідно звітів про здійснення відрахування та виплати складених Департаментом патрульної поліції, із заробітної плати [PERSON] згідно виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська № 209/3260/13-ц виданого 06.05.2014 року, регулярно стягувались аліменти, а саме: за грудень 2021 року 3350,00 грн., за січень 2022 року 3700,00 грн., за травень 2022 року 3700,00 грн., за червень 2022 року 3700,00 грн., за серпень 2022 року 3700,00 грн., за жовтень 2022 року 4331,00 грн., за листопад 2022 року 4378,00 грн. та 7387,50 грн. (а.с. 50-53), що також підтверджується архівною відомістю № 200 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року (а.с. 48). Згідно з частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того суд враховує, що у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц (провадження №61-11541св23), колегія суддів дійшла висновку, що додаткові виплати,\~які нараховувались\~та виплачувались\~боржнику [PERSON] \~по аліментам\~відповідно до\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 168\~від 28\~лютого 2022\~року «Питання\~деяких виплат\~військовослужбовцям,\~особам рядового\~і начальницького\~складу,\~поліцейським та\~їх сім`ям\~під час\~дії воєнного\~стану» до\~16\~листопада 2022\~року не\~є одноразовим\~нерегулярним видом\~грошового забезпечення,\~мали постійний\~характер та\~відносились до\~видів доходів,\~які враховуються\~при визначення\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей батьків,\~інших осіб. З огляду на викладене, державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) було неправомірно відмовлено [PERSON] у здійсненні перерахунку розміру аліментів у виконавчому провадженні № 53255741. Вищевикладене підтверджує доводи сторони відповідача про те, що виникнення заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року у зв`язку з не стягненням із додаткової винагороди на період воєнного стану, яку отримував [PERSON] відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відбулося не з вини відповідача, а через неправильне нарахування аліментів державним виконавцем. Таким чином, матеріалами справи не містять доказів того, що відповідач приховував частину заробітної плати (доходу) чи навмисно ухилявся від сплати аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів. Натомість в судовому засіданні судом встановлено та відповідачем доведено, що заборгованість зі сплати аліментів у вказаний період виникла не з вини боржника. Суд приймає до уваги покликання позивача на те, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 53255741 складеного головним державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю., за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року (включно) відповідач [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 76030,29 гривень. Однак, суд враховує також і те, що такий розрахунок було здійснено на виконання постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц. Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач після постановлення Верховним Судом постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц (провадження №61-11541св23), якою задоволено касаційну скаргу [PERSON] та здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, продовжив здійснювати сплату аліментів. На виконання судового рішення в порядку виконання було стягнуто із заробітної плати визначену заборгованість та така заборгованість відповідачем погашена. Враховуючи докази, надані учасниками справи, суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати аліментів, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо сплати аліментів на утримання своєї дитини, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки [PERSON] щодо умисного ухилення від сплати аліментів, в зв`язку із чим відмовляє в задоволенні позовних вимог. Інші доводи сторони позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позовних вимог повністю чи частково не дають. Відповідно рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed