Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] 23 вересня 2021 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що з 26.10.2012 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 15 квітня 2015 року - розірвано. У шлюбі [INFO] в них народився син [PERSON] . Посилалася, що після цього відповідач проживав окремо, вихованням, матеріальним забезпеченням та в цілому життям свого сина [PERSON] не цікавився. Усі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем та її новим чоловіком, які на цей час виховують дитину самостійно, без будь-якої участі та підтримки з боку відповідача. Зазначила, що дитина перебуває на її повному утриманні, вона та її новий чоловік створюють для дитини усі умови для забезпечення його повноцінного та всебічного розвитку. Звертала увагу, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується, не приймає участі у його навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню його загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти тощо. Як про це зазначає позивач, формальне числення відповідача батьком дитини на даний час створює, окрім іншого, суттєві перешкоди для нормального життя і розвитку дитини, оскільки для здійснення багатьох юридично-значущих дій, таких як отримання закордонного паспорту дитини, ID-картки, в якій зазначено прізвище та по батькові чоловіка, який взагалі не усвідомлює своїх обов`язків, як батька, викликає у позивача тільки негативні емоції. Посилалася, що після ухвалення 07 листопада 2016 року Московським районним судом м.Харкова рішення, яким було визначено спосіб участі відповідача у вихованні сина, воно відповідачем не виконується. Зауважувала, що у декларації державного службовця, яку подає [PERSON] у відповідності до вимог закону, він не вказує на те, що в нього є дитина. Зазначене, як на думку позивача, свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно його малолітнього сина. За вказаних обставин, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався. 17 грудня 2024 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшли пояснення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У поданих поясненнях представник третьої особи зазначив, що на теперішній час Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На виконання вимог ст. 19 СК України надають суду висновок щодо розв`язання спору, розгляд справи просять проводити за відсутності представника органу опіки та піклування. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 24.09.2021 відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Справа передана Московським районним судом м. Харкова до Октябрського районного суду м. Полтави відповідно до акту передачі від 28.07.2022. Октябрський районний суд м. Полтави ухвалою від 09.05.2023 прийняв до судового провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Октябрський районний суд м. Полтави ухвалою від 17.05.2023 вказану цивільну справу передав на розгляд Московського районного суду м. Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 визначено головуючого суддю - Семенову Я.Ю. Справу передано судді Семеновій Я.Ю. 19.03.2024. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 26 березня 2023 року прийняв до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 15 жовтня 2024 року закрив підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25 листопада 2024 року органу опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради ухвалив надати суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, - до 19 грудня 2024 року. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, скерувала на адресу суду заяву, підписану електронним цифровим підписом, в якій просить суд проводити розгляд справи за її відсутності та за присутності її повноважного представника - адвоката Єреми М.Р. У судовому засіданні позивач була представлена повноважним представником - адвокатом Єремою М.Р., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, у судовому засіданні був представлений повноважним представником - адвокатом Єрьоменком С.В. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, скористався процесуальним правом на подання письмових пояснень, у наданих суду поясненнях зазначив, що на теперішній час Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На виконання вимог ст. 19 СК України надають суду висновок щодо розв`язання спору. Представник позивача - адвокат Єрема М.Р., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у пред`явленому позові та у письмових поясненнях. Посилався, що відповідач життям та здоров`ям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у відповідача утворилася заборгованість по аліментах у великому розмірі. Зазначив, що після ухвалення Московським районним судом м. Харкова рішення про визначення відповідачу способу його участі у вихованні дитини, [PERSON] до сина не приходив. Посилався, що при вирішенні даної справи необхідно брати до відома висновок органу опіки та піклування в його редакції від 2021 року, позаяк, як на думку представника позивача, він містить актуальні відомості. На запитання суду зазначив, що з весни 2022 року позивач разом з сином виїхали до Сполучених Штатів Америки, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, де проживають до теперішнього часу. Представник відповідача - адвокат Єрьоменко С.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Посилався, що [PERSON] не має можливості спілкуватися та бачитися з сином, позаяк син разом з позивачкою перебувають у Сполучених Штатах Америки. Зазначив, що заборгованість по аліментах [PERSON] сплачена в повному обсязі, заважував, що відповідачу не було відомо про те, що судом було видано наказ про стягнення з нього аліментів, примусове виконання якого розпочалося у 2023 році, посилався, що як тільки він дізнався про ухвалене судом рішення та наявну в нього заборгованість, він погасив заборгованість в повному обсязі. Зазначив, що відповідач не мав можливості сплачувати на утримання сина аліменти в добровільному порядку, оскільки не знав, яким чином та на які реквізити сплачувати такі кошти на утримання сина. Посилався, що він не має можливості поспілкуватися з сином, позаяк позивач не дає йому такої можливості та просив врахувати, що дитина разом з матір`ю перебувають за кордоном, що ускладнює реалізацію ним його батьківських обов`язків. За правилами п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, ураховуючи наведені вище обставини, з`ясувавши думку присутнього у судовому засіданні в режимі відеоконференції представника позивача, присутнього в судовому засіданні представника відповідача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи позивача, відповідача, представника третьої особи, проти чого у судовому засіданні не заперечували повноважні представники сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2186 (Т. 1, а.с. 21). Як убачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00020719326 від 07.08.2018, 26 жовтня 2012 року реєстратором Червонозаводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстровано акт цивільного стану про розірвання шлюбу №480, згідно з яким, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.04.2015, справа №638/3408/15-ц шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано (Т. 1, а.с. 22-23). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, 12 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 3042, після державної реєстрації шлюбу [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] » (Т. 1, а.с. 20). Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №275872552 від 21.09.2021, [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування №3694 від 05.09.2012 належить двокімнатна квартира [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 24). Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , виданою 14.09.2021 лікарем-педіатром ТОВ «Ідеальна спина» Саркісян М.О. , [PERSON] , [INFO] , спостерігається в МОЦ «Фортіс» з 01.04.2015 по теперішній час, та отримував лікування, проходив вакцінацію: 13.05.2015 - первинне звернення в МОЦ «Фортіс» вакцинація дитини вакциною «Інфанрікс ІПВ» GSK, Бельгія; 10.07.2015 - вакцинація дитини вакциною «Пріорікс і Енджерікс В» GSK, Бельгія; 16.10.2015 - огляд педіатра (DS: ГРІ, гострий риносинусит, гострий трахеїт), отримував своєчасне лікування та догляд; 27.11.2015 - огляд педіатра (DS: ГРІ, гострий назофарингит, гострий трахеїт), отримував своєчасне лікування та догляд; 28.12.2015 - огляд педіатра (DS: гострий секреторний отит), отримував своєчасне лікування та догляд; 21.01.2016 - огляд педіатра (DS: ГРІ, гострий назофарингит, гострий трахеїт), отримував своєчасне лікування та догляд; 13.03.2019 - огляд дитячого ЛОР-лікаря (DS: ГРІ, ЛОР-органи без патологічних змін), отримував необхідний догляд; 15.03.2019 - огляд дитячого невролога (DS: у неврологічному статусі вогнищева патологія ЦНС не визначена), отримував необхідний догляд; 05.08.2019 - вакцинація дитини «Бустрікс Поліо» GSK, Бельгія ; 01.11.2019 - вакцинація дитини «Варілрікс» GSK, Бельгія ; 08.01.2020 - вакцинація дитини «Варілрікс» GSK, Бельгія. З приводу супроводжуючих дитину та зроблених оплат інформація не фіксується. Супровід, своєчасне лікування та догляд за дитиною забезпечує [PERSON] , 1991 року народження, і [PERSON] , 1988 року народження (Т. 1, а.с. 25). Як убачається з довідки №01-40/323-21 від 14.09.2021, виданої за підписом директора Харківської гімназії №116 Харківської міської ради Харківської області, адміністрації вказаного навчального закладу на звернення [PERSON] від 09.09.2021 повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , учень 3-Б класу, навчається в Харківській гімназії №116 ХМР Харківської області з 01.09.2019 і по теперішній час. Зі слів класного керівника 3-Б класу Пуговкіної С.А. , дитину приводить до школи та забирає після занять його мати, [PERSON] разом зі своїм чоловіком, [PERSON] відвідує батьківські збори, бере активні участь у шкільному житті сина (Т. 1, а.с. 26). Згідно з листом, виданим на ім`я [PERSON] батьківським комітетом 3-Б класу Харківської гімназії №116 ХМР Харківської області, у навчальні періоди 2019-2020, 2020-2021 і з вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] регулярно здавали всі щомісячні шкільні благодійні внески (на потреби класу, шкоди, на ремонт класу, школи, на озеленіння школи, на додаткові платні гуртки, на всі потреби дитини для навчального процесу) (Т. 1, а.с. 27). Як убачається з рішення Московського районного суду м. Харкова, ухваленого 07 листопада 2016 року у цивільній справі №643/3896/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання усунути перешкоди та визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] , таким чином: систематичні побачення кожного тижня кожного місяця з 10-00 години до 13-00 години у присутності матері дитини - [PERSON] . В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом - відмовлено (Т. 1, а.с. 30-31 зворот). 22 грудня 2021 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , « [INFO] », згідно з яким, батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, матеріально не утримує. Згідно з інформацією адміністрації Харківської гімназії №116, де навчається малолітній [PERSON] , « [INFO] », дитину приводить до школи та забирає після занять його мати, [PERSON] разом зі своїм чоловіком. [PERSON] відвідує батьківські збори, бере активну участь у шкільному житті сина. Згідно з інформацією батьківського комітету 3-Б класу Харківської гімназії №116 [PERSON] і [PERSON] регулярно здавали всі щомісячні шкільні благодійні внески (на потреби класу та школи, на ремонт класу та шкоди, на озеленіння школи, на додаткові платні гуртки, на всі потреби дитини, необхідні для навчального процесу). Згідно з інформацією лікаря-педіатра МОЦ «Фортіс», де спостерігається малолітній [PERSON] , « [INFO] », супровід, своєчасне лікування та догляд за дитиною забезпечує [PERSON] . З малолітнім [PERSON] « [INFO] », була проведена співбесід, за результатами якої з`ясовано, що дитина проживає разом з матір`ю та батьком (на уточнююче запитання, як звати батька, відповідає, що батька звати [PERSON] ), весь вільний час малолітній проводить зі своїми батьками, яких звати [PERSON] та [PERSON] . Під час співбесіди з`ясовано, що хлопчик не знає, хто такий [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2016 було встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , « [INFO] », але батько жодного разу до дитини не приходив, з дитиною не спілкувався, зі святами не поздоровляв, тобто не виконував рішення суду та нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо участі у вихованні дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , « [INFO] », було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Ураховуючи зазначене, інтереси дитини та рекомендації Комісії, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , « [INFO] » (Т. 1, а.с. 69-70). Як убачається з розрахунку заборгованості по аліментам ВП [NUMBER], складеним 04.06.2024 державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Спасителем В.С., на підставі судового наказу №643/2082/22, виданого 27.02.2023 Московським районним судом м.Харкова, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість по аліментах за період з 11.02.2022 по 31.05.2024 становить 336 298,96 гривень, яка обраховувалася, виходячи з розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості (Т. 2, а.с. 79). Відповідачем суду надано скріншоти листування між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у месенджері у вигляді роздрукованих повідомлень з телефону відповідача, з яких вбачається листування відповідача з абонентом на ім`я « [PERSON] » за номером телефону: [NUMBER], який, згідно з відомостями позовної заяви, є контактним номером [PERSON] , вказаний номер телефону позивач [PERSON] зазначає, як свій контактний номер телефону у письмовій заяві від 22.11.2024 про розгляд справи за її відсутності (Т. 2, а.с. 132-136). Як убачається зі службової характеристики лейтенанта Бюро економічної безпеки України [PERSON] , старшого детектива ТУ БЕБ у Полтавській області, виданої 25.07.2024 за підписом начальника Управління детективів ТУ БЕБ у Полтавській області лейтенанта Бюро економічної безпеки Максима Черкашина, за час служби [PERSON] зарекомендував себе виключно позитивно, як досвідчений, грамотний і відповідальний співробітник. До виконання службових обов`язків відноситься сумлінно, з почуттям відповідальності за доручену справу, виявляє ініціативу та зацікавленість в результатах роботи. У роботі цілеспрямований, емоційно врівноважений, не рахується з особистим часом, на критику реагує правильно. Добре знає нормативні документи. Має значний досвід роботи на посадах оперативного складу в органах внутрішніх справ, який вміло використовує при виконанні своїх функціональних обов`язків, практичні навички в реалізації поставлених завдань, високі ділові та моральні якості. Спроможний до виконання великих обсягів роботи за складних обставин в обмежений час. Постійно працює над підвищенням професійного рівня, користується повагою та авторитетом в колективі (Т. 2, а.с. 142). Згідно з довідкою про заробітну плату №23.14/07-38/8-24 від 01.08.2024, виданою [PERSON] , у тому, що він дійсно працює в ТУ БЕБ у Полтавській області з 30 березня 2023 року на посаді старшого детектива та його заробітна плата за період з червня 2024 року по липень 2024 року становить 133 859,70 гривень (Т. 2, а.с. 143). Відповідно до листа №169562 від 23.08.2024 про надання інформації, наданого [PERSON] за підписом в.о. начальника Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романа Романінця, згідно з даними АСВП встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження [NUMBER] з виконання судового наказу №643/2082/22, виданого 27.03.2022 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.02.2022 до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем 23.08.2024, встановлено, що у боржника [PERSON] станом на 23.08.2024 відсутня заборгованість зі сплати аліментів (Т. 2, а.с. 149-150). Згідно з довідкою №1026 від 23.08.2024, виданою КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за підписом лікарі-нарколога Чубарової Л.М. , [PERSON] , [INFO] , на диспансерному (профілактичному) обліку у вказаному медичному закладі не перебуває (Т. 3, а.с. 30). Як убачається з довідки № 2259 від 23.08.2024, виданої за підписом в.о. директора КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер №3» Юлії Офіцерової, [PERSON] , [INFO] , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР «ОПНД №3» не звертався (Т. 3, а.с. 31). 16 грудня 2024 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Олександра Малька надійшов висновок №482 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно з яким, малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю [PERSON] , в Сполучених Штатах Америки. Батько дитини [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для перебування дитини. [PERSON] матеріально забезпечений, проходить службу на посаді старшого детектива ТУ БЕБ у Полтавській області, за місцем проходження служби характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, сплачує аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Департаментом служб до Московського районного суду надавався письмовий висновок від 22.12.2021 №703 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Станом на 2021 рік вважалося достатнім наявних доказів щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків для надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , а саме: інформації адміністрації Харківської гімназії №116, де навчався малолітній, інформації батьківського комітету 3-Б класу Харківської гімназії №116, інформації лікаря-педіатра МОЦ «Фортіс», де отримувала медичні послуги дитина, результати співбесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] . Проте станом на теперішній час [PERSON] не має можливості брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з проживанням останнього за межами України, тому неможливо стверджувати, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Ураховуючи зазначене, інтереси дитини та рекомендації Комісії, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає на теперішній час за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (Т. 3, а.с. 114-115). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій по справі №631/2406/15-ц. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Що стосується посилань позивачки у пред`явленому позові на те, що відповідач не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не приймає жодної участі у його навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює для дитини умов щодо отримання нею освіти, то суд зважає на те, що як про це зазначив у судовому засіданні представник позивача - адвокат Єрема М.Р., позивач разом зі спільною дитиною сторін навесні 2022 року виїхала до Сполучених Штатів Америки та до теперішнього часу продовжує там проживати. Відтак, відповідач, ураховуючи введення на території України воєнного стану, що унеможливлює виїзд відповідача закордон, не має безперешкодної можливості спілкуватися з сином та в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки стосовно дитини та реалізовувати свої батьківські права. З приводу посилань представника позивача у судовому засіданні на те, що у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів у великому розмірі, що свідчить про небажання відповідача приймати участь в утриманні сина, то суд бере до уваги відомості, надані за підписом в.о. Салтівського ВДВС міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романа Романінця, згідно з якими, станом на 23.08.2024 у боржника [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Також суд зважає на те, що заяву про видачу судового наказу позивачем було подано до Московського районного суду м. Харкова у лютому 2022 року, тобто вже після пред`явлення до суду даної позовної заяви. До примусового виконання судовий наказ позивачем було пред`явлено через рік - у лютому 2023 року, а станом на серпень 2024 року відповідачем сплачено суму заборгованості за аліментами в повному обсязі, що підтверджується наведеними вище відомостями, наданими в.о. Салтівського ВДВС міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Також суд бере до уваги, що як убачається з розрахунку заборгованості по аліментам ВП [NUMBER] від березня 2024 року, складеного державним виконавцем Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Спасителем В.С., останнім розмір аліментів розраховувався, виходячи з розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, коли матеріали справи містять відомості про те, що [PERSON] працевлаштований та отримує дохід, однак такі відомості державним виконавцем у встановленому законом порядку витребувані не були, виконавчий лист за місцем роботи відповідача не скеровувався, унаслідок чого у відповідача накопичувалася заборгованість зі сплати аліментів, а малолітня дитина не отримувала належні їй кошти. Доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаний про ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина, матеріали справи не містять, рішення про стягнення з відповідача аліментів ухвалювалося у формі судового наказу, тобто без виклику сторін в судове засідання, в зв`язку з чим підстави стверджувати, що [PERSON] свідомо ухилявся від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина, у суду відсутні. Водночас, суд зважає на те, що сума нарахованої заборгованості по аліментах відповідачем сплачена на користь позивача в повному обсязі, що, як на думку суду, свідчить про небайдуже ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина. Крім того суд ураховує, що як виснував Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2020 року, прийнятій у справі №161/8507/18, постанові від 17 червня 2021 року, прийнятій у справі №466/9380/14, провадження №61-2175св20, в постанові від 02 червня 2022 року, прийнятій у справі №754/15490/18, провадження №61-7195св20, не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків стягнення з відповідача за рішенням суду аліментів, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів на час звернення з позовом до суду першої інстанції не є підставою для позбавлення батьківських прав. Будь-яких відомостей про те, що з боку відповідача [PERSON] мало місце погане ставлення як до позивачки, так і до їх з відповідачем сина, матеріали справи не містять. Крім того, суд бере до уваги надані відповідачем в особі представника скріншоти листування в месенджері між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , яке мало місце 03 червня 2021 року, 29 червня 2021 року, у березні 2022 року, з якого убачається, що позивач та відповідач спілкувалися між собою з приводу дитини, відповідач, з огляду на початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, з метою безперешкодного перетину державного кордону України позивачкою з їх спільним сином [PERSON] , надіслав свій письмовий дозвіл на виїзд дитини за межі України з матір`ю. З наданого суду листування вбачається, що по приїзду позивачки з дитиною на місце бажаного перебування, відповідач цікавився долею позивачки та їх спільного сина. Що стосується прийняття судом як доказу наданого суду відповідачем листування в месенджері між сторонами у вигляді роздрукованих повідомлень, то суд бере до уваги, що наявність між сторонами такого спілкування у судовому засіданні не оспорювалася представником позивача, крім того, суд при цьому ураховує висновки Верховного Суду щодо їх прийнятності. Так Велика Палата Верховного Суду в п. 51 постанови від 21 червня 2023 року, прийнятій у справі №916/3027/21, провадження №12-8гс23, виснувала, що якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Так, з наданого суду листування убачається, що воно відбувалося з абонентом з номером телефону [NUMBER], який зазначений позивачкою [PERSON] , як її номер телефону у пред`явленому позові та в заяві про розгляд справи за її відсутності від 22.11.2024. Крім того, надане суду листування містить копію паспорта відповідача [PERSON] , що не залишає суду сумнівів у тому, що таке листування мало місце саме між [PERSON] та [PERSON] . Як виснував Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження №61-8179св19), аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на наведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно їх сина через недоведеність позивачем того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх малолітнього сина відповідатиме інтересам дитини, позивач не довела в установленому порядку наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав, а факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка в повному обсязі сплачена відповідачем, не є такою підставою. Крім зазначеного вище, суд бере до уваги, що правилами ч. 5 ст. 19 СК України унормовано, що орган опіки та піклування подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішення даного спору, застосовуючи положення статті 164 СК України, суд бере до уваги, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Як убачається з матеріалів справи, 16 грудня 2024 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Олександра Малька надійшов висновок № 482 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно з яким, малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю [PERSON] , в Сполучених Штатах Амеріки . Батько дитини [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для перебування дитини. [PERSON] матеріально забезпечений, проходить службу на посаді старшого детектива ТУ БЕБ у Полтавській області, за місце проходження служби характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, сплачує аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Департаментом служб до Московського районного суду надавався письмовий висновок від 22.12.2021 №703 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Станом на 2021 рік вважалося достатнім наявних доказів щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків для надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , а саме: інформації адміністрації Харківської гімназії №116, де навчався малолітній, інформації батьківського комітету 3-Б класу Харківської гімназії №116, інформації лікаря-педіатра МОЦ «Фортіс», де отримувала медичні послуги дитина, результати співбесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] . Проте станом на теперішній час [PERSON] не має можливості брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з проживанням останнього за межами України, тому неможливо стверджувати, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Ураховуючи зазначене, інтереси дитини та рекомендації Комісії, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає на теперішній час за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (Т. 3, а.с. 114-115). Що стосується посилань представника позивача у судовому засіданні на те, що суд при вирішенні даної справи повинен взяти до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в його редакції від 22.12.2021, то, ураховуючи день розгляду судом даної справи - 19 грудня 2024 року, такий висновок не містить відомостей за останні три роки (з 2021 року по 2024 рік). Більш того, суд зважає на те, що у наданому суду представником третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Олександром Мальком висновку в його редакції станом на 16 грудня 2024 року зазначено, що станом на 2021 рік вважалося достатнім наявних доказів щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків для надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Проте станом на теперішній час [PERSON] не має можливості брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з проживанням останнього за межами України, тому неможливо стверджувати, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Ураховуючи зазначене, інтереси дитини та рекомендації Комісії, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає на теперішній час за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З приводу наголошення представником позивача у судовому засіданні на тому, що, як це убачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в його редакції від 22.12.2021, що в ході співбесіди з малолітнім [PERSON] дитина зазначила, що не знає, хто такий [PERSON] , то суд зауважує, що позивачем та її представником не заявлялося клопотання про заслуховування у судовому засіданні думки дитини з приводу позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав стосовно нього. Клопотань від позивача та представника позивача про участь позивачки та їх спільної з відповідачем дитини у судовому засіданнях в режимі відеоконференції до суду не надходило. Більш того, позивач [PERSON] скерувала на адресу суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності за участю її повноважного представника [PERSON] , у свою чергу, представник позивача у судовому засіданні вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності позивача, а також за відсутності відповідача та представника органу опіки та піклування. Відтак, не заслухавши у судовому засіданні думку малолітнього [PERSON] з приводу позбавлення стосовно нього батьківських прав [PERSON] , суд позбавлений можливість перевірити достовірність зазначеного у висновку органу опіки та піклування в його редакції від 22.12.2021 відомостей про те, що в ході спілкування з органом опіки та піклування малолітній [PERSON] посилався, що він не знає, хто такий [PERSON] . Крім того, суд бере до уваги, що наданий суду висновок від 16.12.2024 таких відомостей не містить. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але під час розгляду даної справи цього зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене вище, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, відповідачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за даною позовною вимогою, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed