Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти за договором позики в сумі 125 000,00 грн. (сто двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) гривень. Позовна заява мотивована тим,що 29.01.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким [PERSON] , отримав у борг 125 000,00 грн. (сто двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) гривень, які зобов`язався повернути 29.03.2024 року, про що була складена відповідна розписка, яка була підписана відповідачем. На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. На судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.01.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким [PERSON] , отримав у борг 125 000,00 грн. (сто двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) гривень, які зобов`язався повернути 29.03.2024 року, про що була складена відповідна розписка, яка була підписана відповідачем, однак останній своїх зобов`язань не виконав, а саме у визначений розпискою строк борг не повернув. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Надана позивачем, як доказ укладеного договору, письмова розписка свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Тобто, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики, а отже у позивача настало право вимоги у відповідача повернення грошових коштів, а у відповідача виник кореспондуючий обов`язок повернути суму боргу та нараховані відсотки. Таким чином, враховуючи, що на час звернення позивача до суду відповідач не повернув надані йому кошти, а розрахунок заборгованості наданий суду відповідає нормам ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved