Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 01.05.2015 надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 01.05.2021 є власником квартири [ADDRESS] та власником особового рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідач [PERSON] до 01.05.2021 була власником квартири [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків [PERSON] має заборгованість за період з 01.04.2016 по 01.05.2021 за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 20 748,33 грн., яка складається з основного боргу в сумі 15 681,79 грн., інфляційні втрати в сумі 3 718,73 грн., 3% річних в сумі 1 347,81 грн. Крім того, [PERSON] має заборгованість за період з 01.05.2021 по 01.11.2023 за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 16 541,35 грн., яка складається з основного боргу в сумі 14 645,53 грн., інфляційні втрати в сумі 1 399,72 грн., 3% річних в сумі 496,10 грн. Письмові договори з відповідачами не укладались, оскільки вони знехтували цим обов`язком. Свої зобов`язанні по оплаті наданих послуг відповідачі не виконують. Просив стягнути з відповідачів на свою користь зазначену вище заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. 19.06.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) по квартирі [ADDRESS] . 27.04.2021 між [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.1.2. вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 30.12.2020 за №40003582. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2021 №254581974 [PERSON] з 27.04.2021 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» предметом діяльності підприємства є для надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг. На виконання зазначених послуг позивачем укладені договори з суб`єктами господарювання щодо закупівлі електричної енергії, надання послуг з дератизації та дезінсекції, обслуговування вентиляційних каналів, телекомунікаційного обладнання, технічного обслуговування ліфтів тощо. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість по квартирі [ADDRESS] , за період з 01.04.2016 по 01.12.2023 за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території становить 37289, 68 грн., яка складається з основного боргу в сумі 30327,32 грн., інфляційні втрати в сумі 5118,45 грн., 3% річних в сумі 1843,91 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Відповідачами не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідачі відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилися від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що [PERSON] до 01.05.2021 була власником квартири [ADDRESS] . Разом з тим суд звертає увагу, що відповідно до п.1.2. договору купівлі-продажу квартири № 190 нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 30.12.2020 за №40003582. Отже, з урахування позовних вимог, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2021 по 26.04.2021 у розмірі 1612,18 грн. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 27.04.2021, а тому, з урахування позовних вимог, з неї підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2021 по 01.11.2023 у розмірі 9808,34 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідачів [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 3718,73 грн. та 3% річних в розмірі 1347,81 грн., та з [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 1 399,72 грн. та 3% річних в розмірі 496,10 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] допустила прострочення щодо оплати наданих послуг, а тому вона повинна сплатити інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.01.2021 по 26.04.2021, що становить 77,38 грн. та 15,37 грн., відповідно. [PERSON] допустила прострочення щодо оплати наданих послуг, а тому вона повинна сплатити інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.05.2021 по 23.02.2022, що становить 794,48 грн. та 241,04 грн., відповідно. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2021 по 26.04.2021 у розмірі 1612, 18 грн, а також нараховані на цю суму заборгованості інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.01.2021 по 26.04.2021, що становить 77,38 грн. та 15,37 грн., відповідно. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 1704,93 грн., тобто в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2021 по 01.11.2023 у розмірі 9808,34 грн, а також нараховані на цю суму заборгованості інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.05.2021 по 23.02.2022, що становить 241,04 грн. та 794,48 грн., відповідно. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 10843, 86 грн., тобто в цій частині позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до приписів ч.5, 7 ст.265 ЦПК України резолютивна частина рішення не повинні містити відомостей про номери та види рахунків, на які мають бути зараховані грошові кошти, що стягнуті з відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 108,43 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 17,04 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial