Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вимоги мотивовано тим, що відповідач є мамою малолітньої дитини, яка має статус дитини позбавленої батьківського піклування на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №324 від 28.04.2021. Мати мала високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджало виконанню батьківських прав. Батько дитини позбавлений батьківських прав рішенням суду. Дитина влаштована в прийомну під опіку до рідної тітки на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №782 від 25.08.2021. З цього часу і до дня звернення до суду з позовом відповідач жодного разу не провідала дитину, не проявила жодної цікавості її життям та здоров`ям, не виявила бажання повернути дитину. А тому позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги. 27 вересня 2024 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. 27 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Станом на час розгляду справи прізвище головуючої змінено. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, подала письмову заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, справу просить розглянути без її участі. Відповідачеві за підтвердженим зареєстрованим місцем проживання було надіслано копію ухвали, копію позовної заяви з додатками та виклик до суду, однак, поштове повідомлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд повторно надіслав відповідачеві виклик до суду, який вона отримала, що підтверджується її особистим підписом 11.12.2024 про отримання рекомендованого поштового повідомлення. Однак, у судове засідання повторно не з`явилася. Причин неявки не повідомила. Відзив не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280, ст. 281 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку поданим доказам, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вони можуть бути позбавлені батьківських прав, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] є мамою малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина батьківського піклування на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №324 від 28.04.2021. Мати мала високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджало виконанню батьківських прав, що підтверджується відповідними медичними довідками №2 від 02.01.2022 та №64 від 07.04.2023. Відомості про батька внесені до свідоцтва про народження дитини на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Дитина влаштована на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №782 від 25.08.2021 під опіку до рідної тітки [PERSON] . З цього часу і до дня звернення до суду з позовом відповідач жодного разу не провідала дитину, не проявила жодної цікавості її життям та здоров`ям, не виявила бажання повернути дитину. На неодноразові пропозиції Служби у справах дітей надати висновок ЛЛК про наявність хвороби, яка заважає їй виконувати батьківські обов`язки, не реагує. Протягом 2020-2021 років відповідачці пропонувалися соціальні послуги Миколаївського міського центру служб, проте такою пропозицією відповідач не скористалася, а самостійно подолати складні життєві обставини не змогла. 15.08.2024 члени комісії по захисту прав дитини дійшли висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав адже це найбільше відповідатиме інтересам дитини. Згідно Висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 15798/02.02.01-22/03/14/24 від 13.09.2024 орган опік і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON] . Отже, відповідач проявляє відсутність зацікавленості долею своєї дитини та ухиляється від виховання і утримання своєї малолітньої доньки, свідомо позбавляючи її батьківської любові, необхідного спілкування з близькою людиною кровного споріднення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. ст. 180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить суд стягувати з відповідача на особистий рахунок малолітньої [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням викладених обставин справи та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки такий розмір аліментів є таким, що не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам дитини. У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий зборі у розмірі 2422,40 грн. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved