Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, з урахуванням його уточнень та просить суд скасувати результати аукціону з продажу майна Повного товариства «Євтушенко і Ко» в частині продажу квартири [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво, видане приватним нотаріусом Макушевою Н.В. 01.10.2014, реєстровий № 1198. В обґрунтування позову вказує на те, що під час зареєстрованого шлюбу вони із чоловіком - [PERSON] придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . В 2014 році без її згоди квартиру було реалізовано на торгах, переможцем яких став [PERSON] . В 2015 році Вищим господарським судом України скасовано постанову про визнання Повного товариства «Євтушенко і Ко» банкрутом, отже результати торгів, проведених у межах процедури цієї банкрутства є нікчемними. Рух справи Ухвалою\~судді Червонозаводського районного суду м. Харкова\~Корекян Н.Р. від 01.03.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 30.05.2017 року на підставі розпорядження керівника апарату від 10.05.2017 року № 02-15/106 справу передано на розгляд судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжову В.А. 22.11.2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 19.11.2021 року № 02-13/141 справу передано на розгляд судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Демченко С.В. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.06.2023 року вказана цивільна справа передана за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 року, справу передано в провадження судді Благої І.С. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.09.2023 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.02.2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи У судовому засіданні представниця позивача підтримала позов та доводи, якими він обгрунтований та пояснила, що метою позову [PERSON] є досягнення такого правового результату, який буде ефективним чином захищати її права, тобто визнання недійсним оскарженого правочину та правовстановлюючого документу на спірне майно, який був виданий на підтвердження спірного правочину. Представник співідповідача [PERSON] - [PERSON] не заперечував у судовому засіданні проти позову та обставин, які у ньому викладені. Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання з невідомих суду причин. При цьому співвідповідачі [PERSON] , ліквідатор - арбітражний керуючий Бєляєва О.В., Товарна біржа «Ресурс-інформ», ПТ «Євтушенко і Ко» не скористалися своїм правом подання відзиву на позовну заяву. Третя особа також не скористалася свої правом подання до суду пояснень щодо позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 7 липня 1979 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб. За договором купівлі-продажу від 31.07.2000 року на ім`я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . З положень Засновницького договору повного товариства «Євтушенко і Ко» від 27.11.2013 року вбачається, що у 2013 році було створено Повне товариство «Євтушенко і Ко», до складу засновників якого увійшов відповідач [PERSON] . Відповідно до п. 3.8 Засновницького договору повного товариства «Євтушенко і Ко» від 27.11.2013, учасники вносять свої вклади у вигляді грошових коштів, будинків, споруд, обладнання та інших матеріальних цінностей, цінних паперів, прав користування землею, водою та іншими природними ресурсами, спорудами, а також інших майнових прав (у тому числі прав на інтелектуальну власність). Пункт 3.10 Засновницького договору повного товариства «Євтушенко і Ко» від 27.11.2013 передбачає, що товариство відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном. Учасники несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства всім своїм майном. Постановою господарського суду Харківської області від 08.07.2014 року по справі № 922/2459/14 Повне товариство «Євтушенко і Ко» визнано банкрутом, ліквідатором призначено Бєляєву Олену Володимирівну. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року клопотання ліквідатора про включення до складу ліквідаційної маси банкрута майнових активів учасників Повного товариства "ЄВТУШЕНКО І КО" (код ЄДРПОУ 39003831, адреса: 61045, м. Харків, вул. 23 Серпня, 16-А, кв. 9) задоволено та включено до ліквідаційної маси банкрута Повного товариства "ЄВТУШЕНКО І КО", на підставі ст. 124 Цивільного кодексу України, ст. 213 Господарського кодексу України, ст.ст. 38, 41, 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», наступні майнові активи учасника ПТ "ЄВТУШЕНКО І КО" фізичної особи підприємця [PERSON] , а саме: чотирикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] , житловою площею 66,5 кв.м., загальною площею 89,0 кв. м., якою володіє на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01.07.2000 року Тимофєєвою О.В., ПН ХМНО, за реєстровим №2001. Скасувати наступні обтяження майна: заборона на нерухоме майно, дата реєстрації 16.11.2007, реєстраційний номер обтяження 6049316, іпотека, дата реєстрації 21.11.2007, реєстраційний номер іпотеки 6068990, іпотекодержатель ВАТ КБ «НАДРА», майно квартира за адресою: [ADDRESS] , Договір іпотеки р. № 4632 від 16.11.2007 ПН ХМНО Зінченко Р.П. Постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 26.11.2014 року апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Факторинг Україна" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.09.14 у справі № 922/2459/14 залишено без змін. Постановою Вищого Господарського суду України від 25.02.2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "МегаБанк" задоволено частково, ухвалу господарського суду Харківської області від 29.09.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 у справі № 922/2459/14 скасовано, а провадження у справі № 922/2459/14 про банкрутство повного товариства "Євтушенко і Ко" припинено. Як вбачається з протоколу № 1 проведення відкритих торгів у формі аукціону та акту про передання права власності на нерухоме майно, складеного ліквідатором Повного товариства «Євтушенко і Ко» Бєляєвою О.В. та переможцем торгів [PERSON] , 24.09.2014 року спірна квартира була реалізована на торгах, проведених на Товарній Біржі «РЕСУРС-ІНФОРМ» за суму 126\~250 грн. 01.10.2014 року на ім`я переможця торгів [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В. було видане відповідне свідоцтво. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом позову [PERSON] є вимоги про скасування результатів аукціону з продажу квартири [ADDRESS] та визнання недійсним виданого за результатами аукціону свідоцтва. Надаючи оцінку належності та ефективності обраного позивачем способу захисту права, суд виходить з наступного. Правова природа процедури реалізації майна на торгах у формі аукціону в межах провадження у справі про банкрутство полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - переможця торгів (аукціону), невід`ємною і завершальною стадією якої є оформлення результатів такого продажу договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів, та дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів. Аналогічні висновки щодо правової природи процедури реалізації майна на торгах викладено Верховним Судом України у постановах: від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16 та від 14 грудня 2016 року у справі № 3-1406гс16. Проведення прилюдних торгів з порушенням закону є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15). Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься і в статті 368 ЦК України. Наведене свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція відповідачами не спростована. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що частка як позивача, так і відповідача [PERSON] у спірній квартирі не була виділена, тобто не набула статусу самостійного об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, а отже вона не могла бути реалізована на відкритих торгах. Таким чином реалізація всього майна, в якому знаходилася і частка позивача, не відповідає вимогам закону та порушує її права як співвласника цього майна, що є неприпустимим. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц, провадження № 61-43510сво18 висловлена позиція, згідно якої при розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК України про переважне право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір відчуження спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому. Таким чином судом встановлено, що реалізацією спірної квартири на відкритих торгах у формі аукціону порушені права позивача, оскільки це відбулось без її згоди як співвласника квартири, набутої за час шлюбу. Це у свою чергу свідчить про недійсність проведених торгів. У той же час, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 зазначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Обов`язковими умовами договору купівлі-продажу майна є: відомості про майно, його склад, характеристика; ціна продажу майна; порядок і строк передачі майна покупцю; відомості про наявність або про відсутність обтяжень стосовно майна; інші умови, передбачені законодавством України. Згідно із ч. 4 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) укладений на аукціоні договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Отже, невід`ємною і завершальною стадією процедури реалізації майна на торгах у формі аукціону в межах провадження у справі про банкрутство є оформлення договору купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів і підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Наявний у справі договір купівлі-продажу (т. 1 а.с. 63), наданий разом з іншим документами на вимогу суду приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В., нотаріально не посвідчений, а відтак в силу ч. 4 ст. 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Що стосується способу захисту прав позивачки, який має бути застосований для досягнення мети цивільного судочинства, то суд виходить з наступного. У постанові\~від 21.08.2024\~у справі\~№ 953/24224/19 Верховний Суд зазначив, що Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 29)). При цьому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19). Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). У справі, що розглядається представниця позивачки пояснила, що позивачка бажає досягнути внаслідок вирішення спору результату, який дозволить застосувати правові наслідки недійсності спірного правочину та відповідного правовстановлюючого документу. Отже, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену вище, саме такий спосіб правового захисту порушеного відповідачами права позивачки як визнання недійсними спірного правочину та правовстановлюючого документу, а також витребування майна з чужого незаконного володіння має бути застосований для досягнення цілей судочинства та відновлення порушеного права позивачки. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved