Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У липні 2023 року представник позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» адвокат Кучерява Світлана Олександрівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання з теплової енергії, в якій просила стягнути солідарно з останніх на користь позивача суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 по 31.05.2023 за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі основного боргу 37595,81 гривень, інфляційні втрати у розмірі 10013,34 гривень, 3% річних у розмірі 2671,88 гривень, плата за абонентське обслуговування у розмірі 147,18 гривень, всього 50428,21 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. У серпні представник позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» надала до суду змінену позовну заяву, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 по 11.10.2021 за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі основного боргу 27182,80 гривень, інфляційні втрати у розмірі 9999,30 гривень, 3% річних у розмірі 2666,38 гривень, всього 39848,49 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою відповідача: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача у період з 01.10.2013 по 11.10.2021 утворилася заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 27182,80 гривень. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. 02 жовтня 2023 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 року по 31.05.2023 року у загальному розмірі 50428,21 гривень, та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.\~\~ Ухвалою Жовтневого районного суду від 31 травня 2024 року скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року, справу призначено до розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання з теплової енергії за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 серпня 2024 року представник позивача надала до суду уточнену позовну заяву, згідно змісту якої було уточнено перелік відповідачів, структуру співвласників квартири, якими є [PERSON] (34/100 частки, окремо визначена опалювальна площа), [PERSON] (1/3 частка), [PERSON] (частка в структурі власності не визначена). Встановлено, що [PERSON] не є співвласником квартири з серпня 2012 року, була знята з реєстрації за вказаною адресою 12.10.2021 року. Згідно змісту уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період з 01.10.2013 року по 11.10.2021 року за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі основного боргу 27182,80 гривень, інфляційні втрати у розмірі 9999,30 гривень, 3% річних у розмірі 2666,38 гривень, а всього: 39848,49 гривень, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, наполягає на задоволені позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. 18 грудня 2024 року представник відповідача надав до суду заяву, якою просив провести судовий розгляд справи № 212/4769/23 за позовом акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, призначений на 18.12.2024 року, без участі відповідача [PERSON] та її представника, до матеріалів справи долучити докази фактичного непроживання відповідача [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, зокрема, копію акту про фактичне проживання особи від 31.07.2024 року, копію довідки № 60 від 03.05.2024 року, копію довідки № 61 від 03.05.2024 року, згідно змісту яких вбачається, що [PERSON] з вересня 2012 року прописана та проживає, а [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та застосувати до позовних вимог позовну давність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи повідомленою у встановленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомили, відзиву на позов не надали, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність від них не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, 18 грудня 2024 року судом постановлена ухвала про проведення розгляду справи у заочному порядку. Судом, з огляду на приписи ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом за матеріалами справи встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в опалювальний сезон поставлялася теплова енергія відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивачем, виконувалися обов`язки, постійно поставляв відповідачу теплову енергію у вигляді централізованого опалення, а відповідачі оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснювали. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником/співвласником вказаної квартири з 07.08.2012 року, з вересня 2012 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , тому, відповідно до пункту 6 частини першої статті 1\~Закону №\~2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» не є індивідуальним споживачем комунальної послуги у розумінні зазначеного закону. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно статті 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162\~Житлового Кодексу\~України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону). 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1\~Закону №\~2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7\~зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 27182,80 гривень. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст.\~257\~ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦКУ\~для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Відповідно до\~ст.\~267\~ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року №6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа №0907/2-7453/2011, провадження №61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа №288/1361/15-ц, провадження №61-4212св18). Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц). Тому суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Штефана Дмитра Юрійовича про застосування позовної давності до позовних вимог до [PERSON] , оскільки вважає такі вимоги необґрунтованим з мотивів, описаних вище. Оскільки неправомірними\~діями відповідачів\~ [PERSON] та\~ [PERSON] позивачеві\~було завдано\~збитків,\~по суті,\~матеріальної шкоди,\~яка виражена\~в грошовому\~еквіваленті,\~а відтак\~є грошовим\~зобов`язанням,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги позивача\~про стягнення\~індексу інфляції\~та трьох\~відсотків річних\~узгоджуються з\~положеннями частини\~2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого до позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 9999,30 гривень та 3% річних у розмірі 2666,38 гривень. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial