Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

08 жовтня 2024 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю та вселення. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1983 року по 2022 рік. Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу у вказаному будинку продовжує проживати відповідач, який перешкоджає позивачці користуватися будинком, змінив всі замки на дверях. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Від адвоката Малишак А.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходили. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12 жовтня 1983 року, який рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2022 року №604/816/22 розірвано. 16 березня 1999 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням №64 від 16 грудня 2015 року Підволочиської селищної ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0773 за кадастровим номером 6124655100:02:003:1560 [PERSON] в [ADDRESS] ; передано у власність вказану земельну ділянку [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом позивачка [PERSON] посилається на те, що після розірвання шлюбу у вказаному будинку продовжує проживати відповідач, який перешкоджає позивачці користуватися будинком, на підтвердження чого надала талон-повідомлення ЄО №2486 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області №604/1159/23 від 12.10.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (умисні дії економічного характеру, що полягали в обмеженні [PERSON] у вході та користуванні житлом). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України). Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного законного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути законним, реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час\~шлюбу, належить дружині та чоловікові на\~праві спільної сумісної власності\~незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. ст.\~317,321 ЦК України). Відповідно дост. 319\~ЦК України власник\~володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з правовою позицією ВСУ яка, викладена у Постанові, від 16.11.2016 року по справі N 6- 709цс16 ВСУ, у відповідності до положень статті 391\~ЦК України власник\~майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, наведені вище норми цивільного законодавства України та встановлені в ході судового розгляду обставини дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відповідач перешкоджає позивачу користуватися будинком, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати усунень перешкод у здійсненні свого порушеного права, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то у відповідності вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved