Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

11 грудня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана в її інтересах представником адвокатом Рішко Сергієм Івановичем, до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка за життя, 26.12.2005, склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] . У зв`язку з смертю [PERSON] за нею відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, зокрема, земельні ділянки, зазначені у Державних актах №001002 та № 007999. Першу з ділянок спадкодавиця набула у власність в порядку спадкування за законом за своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . Земельну ділянку згідно державного акту № 007999 [PERSON] набула у власність за життя в порядку безоплатної приватизації. Позивачка успадкувала зазначені ділянки в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України оскільки на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та заяви про відмову від прийняття спадини не подавала. 27 листопада 2024 року приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки зазначені в Держакті №001002 та Держакті №007999 було відмовлено, оскільки на дане спадкове майно відсутні правоустановчі документи та відсутні інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна. У зв`язку з цим [PERSON] просила визнати за нею право власності на зазначені об`єкти спадкового майна за заповітом в судовому порядку. 12 грудня 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Позивачка в підготовче засідання не з`явилась. Представник позивачки адвокат Рішко СІ. подав суду заяву від 18 грудня 2024 року, в якій просив розглянути справу без участі позивачки та його, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, 18.12.2024 подала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи. [INFO] в селі Верхній Студений Міжгірського району Закарпатської області помер [PERSON] , 1921 року народження, який доводився дідусем по батьківській лінії позивачці. Зазначені обставини доводяться підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.19), свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] (а.с.13), свідоцтвом про народження батька позивачки серії [NUMBER] (а.с.17), свідоцтвом про шлюб позивачки серії [NUMBER] (а.с. 14). За життя, [PERSON] належало на праві приватної власності нерухоме майно: земельна ділянка загальною площею 0,6000 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі «Квасовець» на території Нижньостуденівської сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ ЗК № 001002 від 21.03.2002. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла зазначена земельна ділянка. Згідно довідки старости сіл Н.Студений та В.Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 11.11.2024 №758, померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в зазначеному будинку були зареєстрована та проживала: [PERSON] , [INFO] дружина померлого. Ніхто інший не проживав та не був зареєстрований. На випадок смерті [PERSON] заповітів не залишав, спадкові справи до його майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 27.11.2024 року №79320084 та №79320112. Відтак [PERSON] успадкувала, в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги, право власності на земельну ділянку належну померлому [PERSON] згідно Державного акту №001002. [PERSON] за життя набула в порядку приватизації право власності на земельну ділянку площею 0,5750 га, розташовану в урочищі «Квасовець» на території Пилипецької (раніше Нижньостуденівської) сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №007999, виданого 21.03.2002 Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №48 [INFO] в с. В. Студений Міжгірського району Закарпатської області померла [PERSON] , яка доводилася позивачці бабусею по батьківській лінії. До складу спадщини за [PERSON] увійшли зокрема: земельна ділянка площею 0,6000 га, розташовану в урочищі «Квасовець» на території Пилипецької (раніше Нижньостуденівської) сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IІ-ЗК №001002, виданого 21.03.2002 Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області та земельна ділянку площею 0,5750 га, розташована в урочищі «Квасовець» на території Пилипецької (раніше Нижньостуденівської) сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №007999, виданого 21.03.2002 Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 26 грудня 2005 року, секретарем виконавчого комітету Н.Студенівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, та зареєстрований в книзі за № 4, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме: все своє майно заповіла [PERSON] . Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої Міжгірською державною нотаріальною конторою 12.11.2024 за № 79103699, з яких вбачається наявність заповіту, посвідченого 26.12.2005 Нижньостуденівською сільською радою та вказаний заповіт на теперішній час є чинним і був зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 44. Згідно довідки сіл Н.Студений та В.Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 28.08.2024 № 671, померла [INFO] [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом з нею на момент її смерті, не була зареєстрована але проживала [PERSON] , [INFO] , онука померлої. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.06.2008 у справі №2-259/2008р. позов [PERSON] було задоволено і визнано за нею право власності на Будинок № [NUMBER] у порядку спадкування за померлою [INFO] [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 17.06.2008 року. 29 липня 2008 року КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» Міжгірської районної ради було проведено державну реєстрацію права власності Позивачки на Будинок №599, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19699702 від 29.07.2008 року. Відповідно до вимог ст. 1223, 1233 та 1268 ЦК України позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом за померлою [PERSON] , яка єдина вказана в заповіті, прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом, яка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та заяви про відмову від прийняття спадини не подавала. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, якому надала засвідчену копії державних актів. Останнім їй було відмовлено в учиненні відповідної нотаріальної дії на підставі підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок № 296/5) відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Приватний нотаріус постановив відмовити у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину позаяк остання не подала оригінали документів (на підтвердження права власності на майно) (а.с.48). Чинним на час видачі Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 001002 від 21.03.2002 та серії IV-ЗК №007999 від 21.03.2002 законодавством не передбачалось державної реєстрації права власності на земельні ділянки. Більше того зазначені акти, оформлені згідно з актуальними нормативними вимогами, відповідно до приписів статті 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на 01.01.2002) і були єдиними документами, якими посвідчувалось право власності на землю. Відтак вказані державні акти є документами, які достовірно підтверджували належність вказаних у них земельних ділянок [PERSON] та Кополовець ГО, відповідно, на праві власності та входження їх до складу спадщини за [PERSON] . Враховуючи наведене суд встановив, що позивачка, як єдина спадкоємиця за заповітом за її померлою бабусею [PERSON] , яка прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом, яка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та заяви про відмову від прийняття спадини не подавала набула право на спадкування за нею майна, котре увійшло до складу спадщини, зокрема, земельну ділянку площею 0,6000 га, розташовану в урочищі «Квасовець» на території Пилипецької (раніше Нижньостуденівської) сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IІ-ЗК №001002, виданого 21.03.2002 Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області та земельну ділянку площею 0,5750 га, розташовану в урочищі «Квасовець» на території Пилипецької (раніше Нижньостуденівської) сільської ради Хустського (раніше Міжгірського) району Закарпатської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №007999, виданого 21.03.2002 Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області. Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1244 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивачки від спадкування за [PERSON] . Обставин, які б свідчили, що спадкування позивачкою за [PERSON] порушує права чи законні інтереси третіх осіб не встановлено. Відтак суд встановив, що у позивачки виникло право на набуття у власність зазначеного об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом та наявність перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємиці, які не впливають на зміст цього права. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права. Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved