Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

[PERSON] 17.04.2024 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до Держави Україна в особі керівника Жмеринської окружної прокуратури [PERSON], Вінницької обласної прокуратури, за вимогами якого просив стягнути на його користь з держави Україна через Державну казначейську службу України окремо один від одного 50000 грн моральної шкоди за навмисне хамство відповідача у своїх відповідях на подані позивачем йому скарги про бездіяльність підлеглих й таку, що продовжується, бездіяльність у кримінальній справі на день подачі позову. Заявлені позовні вимоги обгрунтовані тим, що упродовж восьми років проводиться досудове розслідування кримінального провадження №42016021130000020 за ч.1 ст.165 КК України. На його звернення до відповідача вжити заходи згідно ст.2 КПК України про швидке, неупереджене слідство, відповідач надає йому відписки на підставі Закону України "Про звернення громадян". На день подачі позову продовжується бездіяльність у цій кримінальній справі. Докази зазначив у додатку до позовної заяви, способом захисту вказав постанову апеляційного суду від 18.06.2024 року в справі №130/1537/23. Оспорювана шкода полягає у невиконанні законів України, обгрунтуванням шкоди вважає триваючу бездіяльність у кримінальній справі (а.с.1,30,35). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 24.04.2024 року позов [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення його форми та змісту. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.06.2024 року надалі було скасовано ухвалу Жмеринського міськрайонного суду від 07.05.2024 року про визнання неподаною та повернення даної позовної заяви, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 15.07.2024 року відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження. 09.08.2024 року до суду надійшов відзив відповідача Вінницької обласної прокуратури, за змістом викладено заперечення проти позовних вимог [PERSON] з підстав того, що Жмеринським міськрайонним судом неодноразово розглядався спір щодо відшкодування шкоди, оспорюваної позивачем у зв`язку з бездіяльністю відповідачів у кримінальному провадженні №42016021130000020 від 12.08.2016 року щодо спору між тими ж сторонами, з того ж предмету та з тих же підстав, посилаючись на рішення Жмеринського міськрайонного суду від 11.05.2023 року в справі №130/39/23, від 30.04.2024 року в справі №130/229/24, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заявлених ним з аналогічних підстав бездіяльності у вказаному кримінальному провадженні, й ухвалу Жмеринського міськрайонного суду від 23.07.2024 року в справі №130/1765/24, якою закрито провадження у цивільній справі щодо тотожних вимог [PERSON] . Також зауважено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 18.01.2024 року в справі №130/1537/23 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження №42016021130000020 від 12.08.2016 року, на вішкодування якої стягнуто на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України 7000 грн. Окремо у відзиві зазначено, що позивачем у встановленому КПК України порядку порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні не оскаржувались. Процесуальних рішень, які б обмежували чи порушували права [PERSON] , не приймались, порушення його прав слідчими суддями не встановлювались. Які саме немайнові права позивача порушені та якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю органів прокуратури завдано йому моральної шкоди, у чому полягає моральна шкода, наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями, бездіяльністю та моральною шкодою Вещунов І.С. у позовній заяві не наводить. Позивачем не надано доказівна підтвердження заподіяної йому шкоди відповідачами, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, не наведено обгрунтований розрахунок визначеного ним розміру моральної шкоди, що відповідно до ст.81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також вказано, що керівник Жмеринської окружної прокуратури [PERSON] у даній справі є неналежним позивачем, так як прокурори не несуть особистої відповідальності за завдану ними шкоду, оскільки діють від імені прокуратури, яка становить єдину систему (а.с.57-68). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.09.2024 року повернуто без розгляду заяву позивача [PERSON] про заміну первісного відповідача та зміну позовних вимог. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 07.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов та просив його задоволити повністю. Пояснив, що кримінальна справа за його заявою про несплату аліментів боржником розслідується понад вісім років. Проти усіх слідчих та прокурорів, які є учасниками вказаного кримінального провадження, порушено кримінальні справи за бездіяльність. Тричі за вказаною кримінальною справою з відповідачів стягнуто моральну шкоду за бездіяльність на його користь. Подальший розгляд даної цивільної справи позивач [PERSON] просив проводити без його участі. Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури - прокурор Петлик І.В. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] згідно заперечень, викладених у відзиві, вважаючи позов необгрунтованим та безпідставним. Відповідач керівник Жмеринської окружної прокуратури [PERSON] за його викликом в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки до суду не повідомив, власних клопотань не подав, що втім не перешкоджає розгляду даної справи. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним обставини. Згідно копії постанови Вінницького апеляційного суду від 18.01.2024 року в справі №130/1537/23 стягнуто з Державного бюджету Україна шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 грн (а.с.2-5). Відповідно до копій повідомлень Жмеринської окружної прокуратури від 26.01ю2024 року №74-72-16 та Вінницької обласної прокуратури від 14.02.2024 року №31-55-19, від 22.03.24 року №52-151-24 [PERSON] повідомлено що з його заяв від 25.01.2024 року щодо можливого вчинення кримінального правопорушення прокурором Жмеринської окружної прокуратури [PERSON], від 08.02.2024 року щодо неправомірних дій керівника Жмеринської окружної прокуратури [PERSON] під час здійснення досудового розслідування, від 21.03.2024 року щодо можливого вчинення кримінального правопорушення прокурором Жмеринської окружної прокуратури [PERSON] відповідно не вбачається фактичних даних, що свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, тому підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає (а.с.6,7,12). Згідно копій ухвал слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.02.2024 року, від 01.04.2024 року, ухвал Вінницького апеляційного суду від 30.03.2023 року, від 11.05.2023 року, від 06.12.2023 року зобов`язано прокурора Жмеринської окружної прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами [PERSON] від 25.01.2024 року, від 21.03.2024 року, від 27.03.2023 року, від 07.08.2023 року відповідно (а.с.8-9,10-11,13-14,15-16,18-20). Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано Кримінальним процесуальним кодексом України. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування регулюється §1 глави 26 КПК України. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Положеннями ст.56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно до роз`яснень викладених у п.3-5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе внаслідок порушення прав особи, тобто повинен бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди. Позивачем оспорюється за бездіяльністю відповідачів заподіяння йому моральної шкоди, оціненої ним в розмірі по 50000 грн окремо один від одного. Наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.12, 81 ЦПК України). Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 року №6-рп/2001 кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів. Згідно ст.1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо. Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач [PERSON] вказав, зокрема тривалу бездіяльність відповідачів у кримінальному провадженні №42016021130000020, однак позивач не зазначив чи розглядалося в порядку КПК оскарження певної бездіяльності відповідачів під час досудового розслідування даного кримінального провадження та не надано доказів на підтвердження їх протиправної бездіяльності. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем [PERSON] суду не надано. Так, суд визнає необгрунтованим посилання позивача на підставу відшкодування оспорюваної моральної шкоди щодо навмисного хамства відповідача у своїх відповідях на подані позивачем йому скарги про бездіяльність підлеглих, оскільки суду не представлено жодних письмових доказів у виді документів службової особи певного органу прокуратури, який би містив заздалегідь некоректний зміст окремого повідомлення на адресу [PERSON] за скаргою останнього, що можливо було б визначити його таким, як за власним оціночним судженням вказує позивач у справі. Також у справі відсутні будь-які рішення за дисциплінарним провадженням стосовно певного прокурора з підстав недотримання ним етичних норм відносно [PERSON] . При цьому, суд вваажає необгрунтованими заявлені позовні вимоги в частині їх пред`явлення до керівника Жмеринської окружної прокуратури [PERSON], оскільки у відповідності до п.15 ч.1 ст.3 КПК України прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень. Відповідно до п.14, 19 ч.1 ст.15 Закону України "Про прокуратуру" серед решти прокурором органу прокуратури є керівник окружної прокуратури, прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор-стажист окружної прокуратури). Згідно положень ст.1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. За наведених обставин суд визнає неналежним відповідачем у даній справі керівника Жмеринської окружної прокуратури [PERSON] щодо заявлених вимог відшкодування моральної шкоди, так як він як прокурор діє в єдиній системі прокуратури в особі відповідного її підрозділу. Суд визнає неналежним доказом представлену ним постанову Вінницького апеляційного суду від 18.01.2024 року в справі №130/1537/23, так як вона не має преюдиціального значення щодо спірних правовідносин. Також, суд визнає неналежними доказами вказані вище повідомлення органів прокуратури та судові рішення слідчих суддів і апеляційного суду, оскільки в межах його доводів стосовно спричинення йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю заявлених відповідачам в даній справі службової особи та органу прокуратури з підстав довготривалого досудового розслідування кримінального провадження, вказані повідомлення не містять інформації стосовно того, що предметом їх розгляду є бездіяльність певного прокурора саме у кримінальному провадженні №42016021130000020, з чим пов`язується оспорювана моральна шкода. Натомість судові рішення про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за ознаками бездіяльності окремих прокурорів Жмеринської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №42016021130000020 не визначає заздалегідь її протиправності, оскільки з урахуванням принципу презумпції невинуватості, який діє в Україні, винуватість особи у вчиненні саме кримінального правопорушення встановлюється суто обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким вочевидь не є рішення слідчих суддів. Окрім того, вказаною постановою Вінницького апеляційного суду від 18.01.2024 року надано правову оцінку доводам позивача [PERSON] щодо завдання йому моральної шкоди Вінницькою обласною прокуратурою внаслідок невиконання вимог КПК України щодо швидкого та неупередженого слідства, з підстав тривалості понад сім років розпочатого за його заявою від 12.08.2016 року кримінального провадження №42016021130000020, аналогічний позов про що [PERSON] було подано до суду 13.06.2023 року, період чого охоплює час подання ним заяв від 27.03.2023 року, згідно яких згадуваними ухвалами Вінницького апеляційного суду від 11.05.2023 року та від 30.05.2023 року зобов`язано внесення їх відомостей до ЄРДР. Таким чином, судом встановлено, що в межах заявлених позовних вимог, які підлягають вирішенню за подальший період часу після його звернення до суду з вказаним позовом у справі №130/1537/23, який частково задоволено постановою Вінницького апеляційного суду від 18.01.2024 року, а також після його звернення з подібним позовом у справі №130/1401/24 щодо оспорювання моральної шкоди за бездіяльність Вінницької обласної прокуратури за період з червня до грудня 2023 року, у задоволенні якого відмовлено рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 08.11.2024 року, тобто, щодо спірних правовідносин, починаючи з січня 2024 року, позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів протиправної бездіяльності прокурорів за вказаний подальший період, обов`язку доказування обставин чого у даній справі він не позбавлений. Також [PERSON] належно не обгрунтовано в чому саме полягає оспорювана ним моральна шкода, а також існування причинного зв`язку між певною бездіяльністю відповідача та завданою шкодою немайнового характеру. У постанові від 13.09.2023 року в справі №757/62500/16-ц Верховний Суд виснував, що необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Враховуючи викладене, у зв`язку з безпідставним пред`явленням заявлених позовних вимог до неналежного відповідача - керівника Жмеринської окружної прокуратури [PERSON], а також внаслідок неналежним обгрунтуванням позивачем [PERSON] підстав свого позову та недоведеністю ним належними і допустимим доказами обставин, що підлягають доказуванню, в частині вимог до відповідача Вінницької обласної прокуратури, суд доходить висновку, що даний позов підлягає залишенню без задоволення повністю. З урахуванням підстав звільнення позивача за даним предметом спору від сплати судового збору його слід віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed