Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 25.09.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які виникли у зв`язку з невиконанням судових рішень. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23.09.2015 по справі №523/6003/14, яке було змінене рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію збитків у розмірі 493\~183,40 грн. Однак, Постановою Великої Палали Верховного суду від 05.06.2018 скасовано вищевказані рішення та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 в задоволенні позову відмовлено. Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 10\~761,82, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35\~500 грн, витрати на правову допомогу за період з вересня 2014 року до грудня 2017 року в розмірі 69\~200 грн, витрати, пов`язані з направленням письмових документів у справі в розмірі 680,40 грн. Також, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 допущено поворот виконання рішення Суворовського районного сулу м. Одеси від 23.09.2015 та апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016, повернуто [PERSON] , грошові кошти в розмірі 496\~122,51 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2021 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 69\~200 грн, витрат, пов`язаних з направленням письмових документів у справі в розмірі 680,40 грн скасовано. Також постановою Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 змінено ухвалу про поворот виконання рішення, сума до стягнення залишилася без змін. Обов`язок відповідача по поверненню коштів виник 22.02.2022, тобто з моменту набрання постановою законної сили. Постановою Верховного суду від 18.01.2023 постанови Одеського апеляційного суду від 22.02.2022 залишені без змін. У зв`язку з не виконанням рішень, позивач звернувся до відділу ДВС та 22.06.2022 були відкриті виконавчі провадження. 05.01.2023 виконавчі провадження були зупинені, у зв`язку з проходженням відповідачем військової служби в органах СБ України. Тож, з 22.02.2022 рішення не виконувалися. Представник позивача подав до Приморського районного суду м. Одеси позов про стягнення інфляційних збитків за період з березня 2022 року по серпень 2023 рок та 3% річних за період з 22.02.2022 по 23.10.2023, справа №522/20716/23 розглядається судом. Грошові кошти почали погашатися відповідачем в серпні 2024 року та остаточно були повернуті у вересні 2024 року. Цей позов подано суду про стягнення 3% річних за період з 24.10.2023 по 01.08.2024, виходячи з суми заборгованості у розмірі 496\~122,51 грн, за період з 24.10.2023 по 27.06.2024, виходячи з заборгованості у розмірі 46\~261,82 грн, за період з вересня 2023 року по червень 2024 року інфляційні збитки виходячи з суми заборгованості у розмірі 496\~122,51 грн, за період з вересня 2023 року по липень 2024 року виходячи з заборгованості у розмірі 46\~261,82 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 31.10.2024. У судовому засіданні 31.10.2024 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було відкладено розгляд справи на 12.12.2024, у зв`язку з першою неявкою відповідача. До суду 08.11.2024 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого у задоволенні позову просить відмовити. На обґрунтування відзиву зазначено, що у цивільній справі №522/20716/23 вже розглядається позов про стягнення три проценти річних та інфляційних нарахувань за порушення грошового зобов`язання у розмірі 496\~122,51 грн. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а, тому, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність). У судовому засіданні 12.12.2024 представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року позов [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, про стягнення суми інфляції, 3% річних а процентів залишено без задоволення (а.с.7-9). Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, апеляційну скаргу адвоката Чорного О. В., який діє в інтересах [PERSON] , задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року змінено в мотивувальній частині, залишено без змін в резолютивній частині (а.с.14-16). Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року заяву представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 10 761,82 грн, витрати на професійну допомогу в розмірі 35 500 грн, витрати на правову допомогу за період з вересня 2014 року до грудня 2017 року в розмірі 69 200, витрати, пов`язані з направленням письмових документів у справі в розмірі 680,40 грн (а.с.10-11). Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу адвоката Чорного О. В., який діє в інтересах [PERSON] , задоволено частково. Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу за період з вересня 2014 року по грудень 2017 рік в розмірі 69 200 грн та витрат, пов`язаних з направленням письмових документів у справі в розмірі 680,40 грн, скасовано та в цій частині відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення. В іншій частині додаткове рішення суду залишено без змін (а.с.17-21). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року допущено поворот виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 та Апеляційного суду Одеської області від 16.11.2016 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору підряду укладеним. В порядку повороту виконання рішення, повернути належні [PERSON] грошові кошті у розмірі 496 122,51 грн., що 30.05.2017 були прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. на депозитний рахунок для передачі [PERSON] (а.с.12-13). Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу адвоката Чорного О.В. в інтересах [PERSON] залишено без задоволення. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 12 травня 2021 про поворот виконання рішення суду змінено, виклавши її мотивувальну та резолютивні частини в наступній редакції: заяву [PERSON] про поворот виконання судового рішення задовольнити. Допустити поворот виконання рішень Суворовського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2015 року та апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення збитків. В порядку повороту виконання судових рішень, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошті у розмірі 496 122,51 грн (а.с.22-23). Постановою Верховного суду від 18 січня 2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року залишені без змін (а.с.24-33). Суворовським районним судом м. Одеси 10 травня 2022 року видано виконавчий лист №523/6003/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 10\~761,82 грн, витрат на професійну допомогу у розмірі 35\~500 грн (а.с.34). Суворовським районним судом м. Одеси 10 травня 2022 року видано виконавчий лист №523/6003/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку повороту виконання судових рішень, грошових коштів у розмірі 496\~122,51 грн (а.с.35). Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 22.06.2022 відкрито виконавче провадження №69287346 з приводу виконання виконавчого листа 523/6003/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 496\~122,51 грн (а.с.38). Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 22.06.2022 відкрито виконавче провадження №69287378 з приводу виконання виконавчого листа 523/6003/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 46\~261,82 грн (а.с.39), тобто додатні разом судові витрати у розмірі 10\~761,82 грн та витрати на професійну допомогу у розмірі 35\~500 грн. Постановами Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05.01.2023 зупинені обидва виконавчих проваджень №69287346 та №69287378, у зв`язку з проходження [PERSON] військової служби в органах СБ України (а.с.40, 41). 3% річних за період з 24.10.2023 по 27.06.2024 (248 днів), виходячи з суми заборгованості у розмірі 46\~261,82 грн, становить 942,98 грн, 3% річних, виходячи з суми 496\~122,51 грн, за період з 24.10.2023 по 01.08.2024 (282 дня) становить 11\~499,17 грн. Тобто, загальна сума 3% річних становить 12\~442,15 грн (а.с.42). Інфляційні збитки нараховані на суму 46\~421,82 грн за період з вересня 2023 року по червень 2024 року становлять 3\~187,71 грн, інфляційні збитки нараховані на суму 496\~122,51 за період з вересня 2023 року по липень 2024 року, становлять 34\~185,71 грн. Інфляційне збитки разом складають 40\~216,80 грн (а.с.43). У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №522/20716/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у сумі 172 036,68 грн, а саме 3% річних за період з 22.02.2022 по 23.10.2023 та інфляційні втрати за період з березня 2022 року по вересень 2023 року. Тому, у цій справі період стягнення інший ніж у справі №522/20716/23, а тому доводи представника відповідача про подвійну відповідальність є безпідставними. У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України). Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Наявність рішення про стягнення боргу за не припиняє правовідносин сторін за весь період невиконання зобов`язання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника. Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником. Постанова Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року набрала законної сили 22 лютого 2022 року. Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. При цьому, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що, розмір трьох відсотків річних та інфляційних витрат не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум (з зазначенням трьох відсотків річних в загальній сумі та інфляційних втрат у загальному розмірі, нарахованих окремо до двох сум, що підлягали стягненню з відповідача), адже подвійне нарахування не підтверджується, періоди нарахування у двох справ різні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved