Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

18 листопада 2024 року представниця позивачки [PERSON] - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна від імені та в інтересах позивачки звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем з жовтня 2024 року припинено, спільного господарства сторони не ведуть. Основна причина розпаду сім`ї - різниця характерів та відсутність взаєморозуміння. Також, просила суд після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] » та стягнути судові витрати з відповідача. Розгляд справи здійснювати без участі позивачки та її представниці. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивачка [PERSON] та її представниця Юрченко А.В. належним чином повідомлені про дату та місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду про, що свідчить роздруківка трекінгу поштового повідомлення з сайту АТ «Укрпошта» (а.с. 32). Подав заяву, у якій визнав позов. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 27 квітня 2001 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 265, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 27 квітня 2001 року серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнав, про що подав письмову заяву. Згідно зі ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав та у письмовій заяві стверджував, що наслідки визнання позову йому відомі, суд уважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб. Отже суд висновує, що слід прийняти визнання позову відповідачем та позовні вимоги задовольнити. Можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам подружжя, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивачки суд вважає, що останній необхідно після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у сумі 1211,20 грн, про що свідчить квитанція про сплату судового збору (а.с. 1, 34). Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачці з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 605,60 грн. З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з відповідачана користь позивачки судових витрат у вигляді 50 % судового збору у сумі 605 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved