Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Посилається на те, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2005 року по 12.04.2022 року, який було розірвано на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2022 року. Сторони є батьками трьох дітей: повнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання між [PERSON] та [PERSON] було припинено у березні 2020 року, коли відповідачка [PERSON] разом з дітьми виїхала з с. Ломачинці Дністровського району Чернівецької області в м.Покровськ Донецької області. Однак, неповнолітній син сторін [PERSON] захотів проживати разом зі своїм батьком, тому після досягнення чотирнадцятирічного віку та отримання 16.02.2022 року паспорта громадянина України, він повернувся до позивача [PERSON] та почав проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] . При цьому, неповнолітній [PERSON] з 01.03.2022 року був зарахований до Ломачинецької гімназії ОЗ "Білоусівський ліцей", в якій навчався до закінчення навчального року. Двоє спільних дітей сторін - повнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] залишилися проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка разом з ними у березні 2022 року виїхала за межі України до Швеції. Між сторонами відсутні будь-які спори щодо визначення місця проживання їхніх спільних неповнолітніх дітей, а також батьками не було визначено у добровільному порядку способи та розмір їхнього матеріального утримання тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району від 24.06.2022 року №107 було визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 20.06.2023 року неповнолітнього [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та 10.11.2023 року зареєстровано за місцем проживання його батька за адресою: [ADDRESS] . З 01.09.2023 року по даний час неповнолітній [PERSON] навчається в Сокирянському ВПУ на ІІ курсі денного навчання з професії "тракторист-машиніст с/г (л/г) виробництва; слюсар-ремонтник; водій автотранспортних засобів". Під час проведення 11.09.2024 року обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , комісією було встановлено обставину проживання неповнолітнього [PERSON] разом зі своїм батьком, який самостійно та належним чином займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, оскільки мати дитини самоусунулася від виховання сина. Зазначає, що оскільки неповнолітній [PERSON] , починаючи з березня 2022 року по даний час постійно проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , який його самостійно виховує та матеріально утримує, а відповідачка [PERSON] тривалий період відмовляється у добровільному порядку брати участь у вихованні та матеріальному утриманні свого неповнолітнього сина, не цікавився станом його здоров`я, вихованням та навчанням, фізичним, моральним та духовним розвитком відповідно наявні підстави для звернення до суду з даним позовом. Просить позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Крім того, позивач не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, незважаючи на те, що належним чином та завчасно повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення на сайті суду оголошення про її виклик. Причину своєї неявки суду не повідомила, а також не подала відзив на позов та жодних клопотань, заяв. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача- Сокирянської міської ради Чернівецької області у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала пояснення, що син проживає зі своїм батьком, інші родичі відсутні, мати з двома іншими дітьми виїхала за межі України, участі у вихованні дити не приймає, не спілкується більше двох років. Вихованням та утриманням сина займається виключно батько [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала поясненн, що являється сосудкою позивача [PERSON] , який один виховує та утримує свого сина більше двох років, мати до своєї дитини не приїжджає, не телефонує та не цікавиться його життям, а також не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Батько один працює, сам готує їжу свому сину. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2005 року по 12.04.2022 року, що підтверджується копією рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2022 року (єдиний унікальний номер справи 235/797/22, номер провадження 2/235/721/22). Сторони є батьками трьох дітей: повнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.01.2008 року виконавчим комітетом Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Позивач та відповідачка фактично припинили спільне проживання у березні 2020 року, оскільки відповідачка [PERSON] разом з дітьми виїхала з с. Ломачинці Дністровського району Чернівецької області в м.Покровськ Донецької області. Однак, неповнолітній син сторін [PERSON] захотів проживати разом зі своїм батьком, тому після досягнення чотирнадцятирічного віку та отримання 16.02.2022 року паспорта громадянина України, він повернувся до позивача [PERSON] та почав проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] . При цьому, неповнолітній [PERSON] з 01.03.2022 року був зарахований до Ломачинецької гімназії ОЗ "Білоусівський ліцей", в якій навчався до закінчення навчального року. Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача, допитаного в якості свідка, а також копією довідки від 29.07.2022 №7702-5001946005 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідкою опорного закладу "Білоусівський ліцей" за вих. №95 від 12.09.2024 року. Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району від 24.06.2022 року №107 було визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 20.06.2023 року неповнолітнього [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та 10.11.2023 року зареєстровано за місцем проживання його батька за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1503296-2023 року від 25.10.2023 року та витягом з реєстру територіальної громади №2023/009207596 від 10.11.2023 року. З 01.09.2023 року по даний час неповнолітній [PERSON] навчається в Сокирянському ВПУ на ІІ курсі денного навчання з професії "тракторист-машиніст с/г (л/г) виробництва; слюсар-ремонтник; водій автотранспортних засобів", що підтверджується довідкою Сокирянського ВПУ за вих. №921 від 27.10.2023 року. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за №74 від 11.09.2024 року, комісією було встановлено обставину проживання неповнолітнього [PERSON] разом зі своїм батьком, який самостійно та належним чином займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, оскільки мати дитини самоусунулася від виховання сина, Таким чином, судом встановлено, що з березня 2022 року по даний час мати неповнолітнього [PERSON] - відповідачка [PERSON] не займається вихованням свого сина та в добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання не надає, не цікавилась станом здоров`я та його навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Рішенням виконавчого комітету Сокирянської ради Дністровського району Чернівецької області №280 від 28.11.2024 року було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема відповідно до положень ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч.1 ст.9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч.4 ст.164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст.165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.12, ч.1 ст.13, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, а також заслухавши пояснення позивача, допитаного в якості свідка, пояснення свідків........, враховуючи думку дитини та висновок оргун опіки та піклувананя, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки судом з достовірністю встановлено, що відповідачка тривалий період ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним та духовним життям свого сина, його навчанням та розвитком, що суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч.1,2 ст.20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч.4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ч.ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст.182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 ст.183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач не просив стягувати з відповідачки на свою користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за пред`явлення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу. На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959 року, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 155, 164-167, 171, 180-184, 191, 212, 243-244 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved