Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Виклад позиції заявника: Адвокат Котік О.С., яка діє в інтересах [PERSON] (заявник), звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті матері заявника [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Макіївка, донецької області, Україна. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , місце смерті м. Макіївка, Донецької області, Україна. Причина смерті - ураження лівої півкулі головного мозку при стеатозі. Заявник є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Встановлення факту смерті необхідно для подальшої реалізації заявнику свого права як спадкоємця. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Заявник та її представник адвокат Котік О.С. в судове засідання не з`явились. В заяві просили розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягають. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судових засідань повідомлялись належним чином. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , та свідоцтва про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER] Заявник [PERSON] є донькою [PERSON] . Факт смерті [PERSON] підтверджується також довідкою про причини смерті №2771 наданої заявником до заяви про встановлення факту. Оцінка суду Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 49 ЦК України, актом цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. У зв`язку з тим, що смерть [PERSON] настала на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку щодо неможливості отримання заявником лікарського свідоцтва про смерть встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України. Оцінюючи надані заявником докази, суд керується таким. Відповідно до частини першої\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої\~статті 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Згідно\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України Частиною першою\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким врегульовано особливості статусу тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно ч. 2 ст. 9 вказаної Закону, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як вбачається з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування\~Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду відповідної категорії справ. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом. Крім того, суд враховує, що згідно з положенням\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вказане завдання превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених\~Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Враховуючи вказані вище положення законодавства України завдання забезпечення справедливості цивільного судочинства та гарантування прав і свобод осіб, які проживають на території, що була тимчасово окупованою, а також оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку щодо доведеності факту смерті [PERSON] та наявності підстав для задоволення заяви. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved