Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Піхур О.В. Предметом позову є: 1. Визнання незаконними дії та бездіяльність відповідачів: - комунального закладу «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги»; - комунального закладу Київської обласної ради «Київський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; - Броварської центральної районної лікарні, щодо неналежного лікування та реанімаційних заходів пацієнтки [PERSON] [INFO], що призвели до її смерті. 2. Стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заподіяну матеріальну та моральну шкоду за неналежне лікування та реанімаційні заходи [PERSON] , що призвели до її смерті [INFO] , а також за неналежний розгляд запитів позивача, встановлений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року в адміністративній справі № 361/4903/17, в сумі 2181700 грн., у тому числі: - матеріальної шкоди 320 200 грн.; - моральної шкоди в розмірі 1 861 500 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-325 від 14 січня 2020 року, протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєва А.І. від 15.01.2020 року цивільну справу прийнято в своє провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року призначено по справі судово-медичну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Харківського бюро судово-медичної експертизи (м. Харків, вул. Дмитрівська, 14). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року провадження у справі поновлено, витребувано оригінали медичної документації. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2023 року витребувано докази. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2023 року витребувано докази. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2023 року провадження у справі зупинено, цивільну справу направлено до Харківського бюро судово-медичної експертизи (м. Харків, вул. Дмитрівська, 14) для продовження проведення експертизи призначеної ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2023 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року призначено у справі додаткову судово-медичну експертизу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зранку 13 лютого 2017 року мати позивача відчула аналогічні вчорашнім симптоми хвороби та в період починаючи з близько 8 год. 20 хв. ранку з абонентського номеру телефону [NUMBER] у присутності позивача самостійно викликала медичну бригаду за єдиним телефонним номером екстреної медичної допомоги 103. При цьому чітко повідомила про біль у серці, нудоту, підвищений тиск, своє прізвище, ім`я та по батькові, адресу. У зв`язку із затримкою бригади до 9-30 години ранку, позивачем повторно зі свого телефону № [NUMBER] було здійснено виклик. На запитання причин тривалої відсутності швидкої диспетчер пояснила, що вони не зрозуміли точного прізвища та адреси, а номер телефону не зафіксували. Також пояснила, що бригада, приїхавши в село за їх викликом, через відсутність точної адреси, прізвища та телефону з`явилася до іншого хворого, який теж нібито викликав їх у цьому ж селі, тому швидка не приїжджала більше години, хоча відстань до станції невідкладної допомоги у Броварах складає до 10 кілометрів. Час прибуття бригади невідкладної медичної допомоги (Комунальний заклад Київської обласної ради «Київський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») склав близько 1,5 години. Під час обстеження хворої фельдшером не було встановлено точного діагнозу, не застосовано апарат електрокардіограф при наявності відповідних симптомів серцевої хвороби (апарат взагалі був відсутній), на власний ризик введено ліки від тиску та не забезпечено спостереження за станом хворої, не викликано швидку і не госпіталізовано вчасно хвору. На зауваження хворої щодо можливого серцевого нападу заспокоїла, що не варто перейматися, оскільки в такому разі німіє одна сторона кінцівок, чого вона не спостерігала. Після очікування близько 5-8 хвилин переміряла тиск, який трохи знизився (160 х 80), отримала від хворої винагороду 100 грн. і поїхала, залишивши її без кваліфікованої медичної допомоги. Враховуючи погіршення стану хворої, позивач зателефонував на станцію швидкої комунального закладу Київської обласної ради «Київський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», яка розміщується біля Броварської центральної районної лікарні. Бригада швидкої «Київський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» приїхала за пів години, довго не могла зробити електрокардіограму серця, а потім відповідно до результатів виявила діагноз інфаркт. З метою пришвидшення завантаження ношів з хворою до реанімобіля позивач попрохав водія останнього про допомогу, на що він відмовив з причин відповідальності за ввірене йому коштовне обладнання. Хвору на ношах позивач разом із сусідами помістили до карети і повезли до лікарні в м. Бровари. По дорозі ніяких процедур не виконували. По приїзду позивач разом з санітаркою відвезли хвору в кабінет до завідуючого кардіологічним відділенням Броварської центральної районної лікарні [PERSON], який розпитував хвору про наявність чи відсутність хронічних хвороб, самопочуття. Потім запросив до кабінету лікуючого лікаря [PERSON] , порадившись з якою прийняв рішення помістити хвору до палати інтенсивної терапії (реанімації). Жодних погоджень з позивачем не було, питання, які процедури заплановано, не повідомлялися. Крім того, його в приміщення реанімації не впустили, згадана санітарка зобов`язала його перед тим роздягнути наголо матір, зняти золоті прикраси. На заперечення та прохання позивача дозволити спілкуватися хоча б по телефону, також відмовили. Лікар [PERSON] склав список ліків, які позивач за його вказівкою придбав в аптеці всього на суму 200 грн. і передав персоналу реанімації. Через півтори години позивачу зателефонували і повідомили, що його мама померла. З твердженням відповідача щодо неефективності лікування у позивача заперечень не має, оскільки це очевидно на його думку. Проте існують питання до осіб, що вибрали неналежний спосіб такого лікування. Оскільки позивач був присутнім під час огляду кардіологом, то стверджую, що інтенсивна терапія одразу розпочата не була. В його присутності була лише бесіда лікарів [PERSON] та [PERSON] з хворою, після чого її помістили в реанімацію. Неправомірними діями відповідачів нанесено позивачу матеріальну шкоду, яка складає 320 200 грн. Розмір матеріальної шкоди визначено на підставі фактично понесених матеріальних (грошових, речових) витрат із розрахунку: придбання ліків - 200 грн.; витрати на поховання та поминки - 30 000 грн.; спорудження пам`ятника на могилі матері - 50 000 грн.; не отримані (втрачені) доходи у вигляді пенсії померлої - 240 000 грн. (2000 грн./міс. * 10 років). Крім того, позивач відчував душевні страждання у зв`язку зі смертю матері, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивач позбавлений можливості моральної підтримки матері в подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя позивача неможливо. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди внаслідок психотравмуючих переживань, пов`язаних із ситуацією передчасної смерті його матері з урахуванням психологічних коефіцієнтів, може становити 500 мінімальних заробітних плат, що на день подання позовної заяви складає 1861500,00 грн. Від позивача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач-2 виконав усі свої обов`язки згідно чинного законодавства України, госпіталізувавши померлу до палати інтенсивної терапії. Родичі не мають права приймати рішення про госпіталізацію згідно з Наказом МОЗ України №303 відбір хворих для лікування в палатах та відділеннях інтенсивної терапії здійснює завідуючий відділенням або черговий лікар відділення анестезіології або інтенсивної терапії. Відповідно до матеріалів справи, а саме відповіді на запит від 17.07.2017 року, причиною смерті став гострий трансмуральний інфаркт міокарду передньої стінки лівого шлуночку сердця. Генералізований атеросклероз. Розходження клінічного і патанатомічного діагнозів не виявлено. Тому твердження позивача, щодо невчасного та неналежного лікування, яке призвело до смерті [PERSON] є безпідставним. Від позивача-3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позовна заява та додані до нгеї документи не містять даних на підтвердження позиції позивача щодо неправомірних дій чи бездіяльності відповідача-3. Обраний спосіб захисту позивача не відповідає способам захисту передбаченим ст.16 ЦПК України. Позивач подав до суду відповідь на відзив позивача-2. Позивач подав до суду уточнену позову заяву, в якій просив суд: 1. Визнати незаконними дії та бездіяльність відповідачів 1 ,2, 3 - щодо невчасного та неналежного лікування та реанімаційних заходів щодо матері позивача - [PERSON] [INFO], що призвели до її смерті. 2. Стягнути з відповідачів солідарно в рівних частинах на мою користь заподіяну матеріальну та моральну шкоду за невчасне та неналежне лікування та реанімаційні заходи щодо [PERSON] , що призвели до її смерті [INFO] , а також за неналежний розгляд запитів позивача, встановлений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року в адміністративній справі № 361/4903/17, всього в сумі 2181700 грн., у тому числі: матеріальної шкоди 320200 грн.; моральної шкоди в розмірі 1861500 грн. В судовому засіданні, яке відбулось 18.12.2024, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 18.12.2024, відповідач-1 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 18.12.2024, відповідач-2 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 18.12.2024, відповідач-3 не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом. З`ясувавши предмет та підстави позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з карти екстреної медичної допомоги (форма 110/о) №2976 від 13.02.2017 р. вбачається наступне: 1) Диспетчером диспетчерської служби прийнято виклик о 13:02 від [INFO] від громадянки [PERSON] із скаргами на біль в області серця, відповідно до п.1 Додатку до постанови КМУ від 21.11.2012 №1119 «Критерії розподілу звернень залежно від стану пацієнта на екстрені та неекстрені» диспетчером даний виклик віднесено до категорії екстрених та направлено бригаду екстреної медичної допомоги; 2) Виїзд бригади здійснено о 13:04 год [INFO] р., прибуття здійснено о 13:20 год [INFO] р. Час прибуття бригади - 16 хв. 3) Бригадою відповідно до вимог даного уніфікованого протоколу здійснено всі необхідні дії та маніпуляції, а саме: - проведена діагностика - зібраний анамнез, проведено огляд та фізичне обстеження, здійснена оцінка стану, проведено інструментальне обстеження ЕКГ; - на підставі ЕКГ встановлено попередній діагноз; - лікування - забезпечено катетеризацію (венозний доступ), введено необхідні ліки, такі як: нітрогліцерин в аерозолі 1 доза рег/оз; морфін 1,0 в/в; гепарин 5000 Од в/в; кардіомагніл 325 мг. Рег/оз.; - забезпечено госпіталізацію у реанімаційне відділення №2, підтвердження Талон до супровідного листа №2976 від 13.02.2017р. (форма №114-у). Як вбачається із висновку експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи №08-11/308/20 від 05.10.2023 року, клінічний та патологоанатомічний діагнози співпадають. Діагностично-лікувальні заходи у реанімаційному відділенні Броварської ЦРЛ були проведені оперативно, відповідно до встановленого діагнозу, в повному обсязі та відповідали протоколам надання медичної допомоги (протоколу реанімаційних заходів за міжнародною системою АВС). Експертна комісія вважає за необхідне зазначити, що, згідно анамнезу захворювання, вказаному в медичній картці стаціонарного хворого №2570/68 Броварської ЦРЛ, [PERSON] скаржилась на пекучий та давлячий біль у грудях напередодні госпіталізації, 12.02.2017 о 17год 00 хв. За медичною допомогою хвора звернулась лише наступного дня, що зумовило її невчасну госпіталізацію. З огляду на тяжкий характер захворювання, зазначені обставини госпіталізації, вважають, що надане у лікарні лікування, яке відповідало протоколам надання медичної допомоги, не було причиною настання смерті [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Дослідивши матеріали справи, а також враховуючи висновок експерта №08-11/308/20 від 05.10.2023 року, суд вважає, що діагностично-лікувальні заходи у реанімаційному відділенні Броварської ЦРЛ були проведені оперативно, відповідно до встановленого діагнозу, в повному обсязі та відповідали протоколам надання медичної допомоги, та враховуючи тяжкий характер захворювання, невчасну госпіталізації, надане у лікарні лікування, яке відповідало протоколам надання медичної допомоги, не було причиною настання смерті [PERSON] , а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними дії та бездіяльність відповідачів-1, 2, 3 - щодо невчасного та неналежного лікування та реанімаційних заходів щодо матері позивача - [PERSON] [INFO], що призвели до її смерті, не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, суд відхиляє доводи позивача про винуватість відповідачів у невчасній госпіталізації його померлої матері, що призвело до неналежного лікування, з огляду на те, що висновком експерта №08-11/308/20 від 05.10.2023 року встановлено, що виною невчасної госпіталізації хворої, з урахуванням тяжкості хвороби, було її пізнє звернення за медичною допомогою. Також, доводи відповідача про невчасне прибуття бригади швидкої медичної допомоги, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а також спростовуються карткою екстреної медичної допомоги (форми 110/о) №2976 від 13.02.2017 року. Проаналізувавши письмовий доказ позивача, на підтвердження дзвінків, що були ним здійснені, шляхом надання копії сторінки листа з Інтернет ресурсу @mail.ru, та вкладеного файлу, суд звертає увагу на те, що на дату подання позивачем позовної заяви від 12.07.2018р. діяли санкції проти даного ресурсу, а саме п. 11 Указу Президента України №133/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) "» встановлено, що «заборона Інтернет-провайдерам надання послуг з доступу користувачам мережі Інтернет до ресурсів сервісів "Mail.ru" (www.mail.ru) та соціально-орієнтованих ресурсів "Вконтакте" (www.vk.com) та "Одноклассники" (www.ok.ru)», а тому суд відхиляє дані докази позивача, як юридично неспроможні. Крім того, суд звертає увагу, що питання поставлені на виконання додаткової судово-медичної експертизи, призначеної ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.2023, потребують спеціальних знань у галузі медицини, та суд позбавлений можливості самостійно надати відповідь на дані питання. За таких обставин, у зв`язку із тим, що позивачем не сплачено додаткову судово-медичну експертизу, призначену ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.2023, і фактично дана експертиза не була проведена, останнім не доведено, що медична допомога, яка надавалась [PERSON] при першому виклику бригади швидкої медичної допомоги [INFO] року, є неналежною та такою, що має причинно-наслідковий зв`язок зі смертю [PERSON] . Суд, враховуючи те, що позивач не виконав обов`язку оплати витрат за проведення експертизи, останній фактично ухилився від її проведення, та приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи положення ч. 1 ст. 109 ЦПК України, суд визнає факт того, що вчасність надання медичної допомоги, призначені ліки та проведені лікування хворій [PERSON] [INFO], яка була надана Комунальним некомерційним підприємством Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», Комунальним некомерційним підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», Комунальним закладом Київської обласної ради «Київський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в особі філії «Броварська станція екстреної медичної допомоги» відповідає вимогам законодавства, в тому числі Уніфікованим протоколам. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними, та у зв`язку із тим, що позовна вимога про визнання незаконними дії та бездіяльність відповідачів-1 ,2, 3 не підлягає задоволенню, то у задоволенні похідних позовних вимог слід відмовити. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що невчасний розгляд його запиту від 18 липня 2017 року привів до нанесення позивачу матеріальної і моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed