Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У вересні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ТОВ «Цикл Фінанс» (далі по тексу - відповідач 1), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. (далі по тексу - відповідач 2), в якому просила суд: - стягнути з відповідача 1 на користь позивачки грошові кошти в розмірі 38342,75 грн., які були безпідставно стягнуті з позивачки у межах виконавчого провадження № [NUMBER] (далі по тексту - вимога № 1); - стягнути з відповідача 2 на користь позивачки грошові кошти в розмірі 4564,62 грн., які були безпідставно стягнуті з позивачки у межах виконавчого провадження № [NUMBER] (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024р. по цивільній справі № 761/5211/24, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 травня 2021р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі за № 47114 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості в розмірі 65927,62 грн. Оскільки в межах примусового виконання зазначеного виконавчого напису у виконавчому провадженні № [NUMBER], з позивачки було стягнуто на користь відповідача 1 - грошові кошти у розмірі 38342,75 грн., а на користь відповідача 2 - 4564,62 грн., які на думку сторони позивача стягнуті без відповідних правових підстав, то зазначені суми коштів відповідачі повинні повернути позивачці. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У встановленому законом порядку, учасники справи були оповіщені судом про відкриття провадження по справі та призначення справи за правилами спрощеного позовного провадження з без повідомлення (виклику) учасників справи. 12 листопада 2024р. на адресу суду надійшли відомості, від відповідача 2, про суми коштів, які були стягненні з позивачки на користь відповідачів 1, 2, в межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024р. по цивільній справі № 761/5211/24, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 травня 2021р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі за № 47114 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості в розмірі 65927,62 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що у межах виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого листа з позивачки на користь відповідача 1 було стягнуто 38342,75 грн., на користь відповідача 2 - 4564,62 грн. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як вбачається з відповіді відповідача 2 (приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М.) від 06 листопад 2024р. за № 22437, в ході здійснення виконавчого провадження № [NUMBER], було стягнуто з позивачки: - 730,35 грн. - витрати виконавчого провадження; - 4135,72 грн. - основна винагорода приватного виконавця (відповідача 2); - 41320,17 грн. - суму боргу за виконавчим документом на користь стягувача (відповідача 1). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по цивільній справі № 761/5211/24 від 23 квітня 2024р., яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням правових позицій висловлених Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019р. по справі № 910/1531/18, положень ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що вимога № 1 підлягає задоволенню, а саме з відповідача 1 на користь позивачки підлягає стягненню грошові кошти в розмірі 38342,75 грн., які були безпідставно стягнуті з позивачки у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Стосовно вимоги № 2 про стягнення на користь позивачки з відповідача 2 - 4564,62 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, в процесі примусового виконання виконавчого провадження ВП № [NUMBER], з позивачки було стягнуто 4135,72 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 730,35 грн. - витрати виконавчого провадження. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1) ч. ч. 1, 5 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст. 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивачки, як боржника на користь приватного виконавця (відповідача 2) зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачкою оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем 2. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, відповідач 2, не мав передумов для звільнення позивачки від сплати витрат виконавчого провадження. В силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, зазначені вище висновки суду, узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021р. у справі № 206/2212/18. З огляду на викладене, вимога № 2, є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

Outcome: partial