Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 25.10.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021240000000537 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.10.2021 близько 07 год., на автодорозі «Н-03 Житомир-Чернівці» в с. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з участю автомобіля «Renault Megane» р.н. [NUMBER] [PERSON] , який керуючи автомобілем з боку м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в напрямку м.Хмельницького допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перебував на смузі руху автомобіля. Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] загинув на місці події. Висновками експертів встановлено, що тілесні ушкодження в [PERSON] виникли в момент їх заподіяння і перебувають в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті [INFO] . В зв`язку зі смертю батька [PERSON] та [PERSON] зазнали сильного нервового потрясіння, перебували у тяжкому психічному стані через раптову смерть близької людини, адже думки про передчасну смерть батька не залишають їх до теперішнього часу. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення позивачі вважають, що матеріальний еквівалент немайнової шкоди (моральної шкоди) у розмірі по 400 000 грн. кожному є достатнім для компенсації спричинених їм моральних втрат. Також позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на поховання батька у сумі 6700 грн. Ухвалою суду від 01.05.2024 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 04.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів адвокат Наталюк Н.М. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Вказав, що відповідач знехтував правилами дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП та загинув батько позивачів. Відповідач [PERSON] пробачення у позивачів не просив, добровільно заподіяну моральну шкоду не відшкодував. Також позивачами оскаржується постанова про закриття кримінального провадження. Представник відповідача адвокат Гнідко С.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити. Вказав, що ДТП відбулося внаслідок порушення правил дорожнього руху потерпілим, який переходив дорогу у невстановленому місці. Неправомірність дій відповідача [PERSON] не доведена. Страховик відшкодовує шкоду, якщо сума недостатня, то різниця стягується з заподіювача шкоди. Даний позов є передчасний та пред`явлений до неналежного відповідача, яким повинен бути МТСБУ. Також подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами не надано жодних доказів неправомірних дій відповідача, які би перебували в прямому причинному зв`язку із настанням шкоди, а тому дані позовні вимоги заявлені до відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, цивільно - правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Renault Megane» іноземна реєстрація ED634PZ застрахована згідно полісу №00221333007815. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди. Що стосується розміру заявленого відшкодування моральної шкоди в сумі 800 000 грн. то дана вимога на думку позивача є необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників при вирішенні спору виходить з наступного. Судом встановлено, що 25.10.2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021240000000537 з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2021 року близько 07 год., на автодорозі «Н-03 Житомир-Чернівці» в с. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з участю автомобіля «Renault Megane» р.н. [NUMBER] [PERSON] , який керуючи автомобілем з боку м. Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в напрямку м. Хмельницького допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перебував на смузі руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] загинув на місці події. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть №2248 від 26.10.2021 смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП, яке сталося 25.10.2021. Причиною смерті є закрита спінальна травма, перелом-вивихи 1,2-го шийних, 7-го грудного хребців з повним руйнуванням спинного мозку на цих рівнях. Висновком експерта №289 від 26.10.2021 року встановлено, що тілесні ушкодження на трупі [PERSON] могли утворитися в наступній послідовності: в І-ій фазі - наїзд бампером легкового автомобіля на ліві бокові поверхні тіла з прикладанням травмуючої сили в зовнішні поверхні нижньої третини лівої гомілки, в ІІ-ій фазі - закидання тіла на капот, ударі підборіддя об лобове скло та фрагмент даху автомобіля з перерозгинанням шийного та поперекового відділу хребта в передньо-задньому напрямку, в ІІІ-ій фазі - падіння тіла на асфальтне покриття дороги, за умов і в термін, вказаних в обставинах випадку 25.10.2021 року. Висновком експерта №2187 від 26.10.2021 проведено судово-токсикологічну експертизу зразка крові з трупа [PERSON] і не виявлено етилового (винного) алкоголю. Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] . Також згідно копії актового запису про народження №28 від 28.08.1977 [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Бугерко Н.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №552/2021. Як вбачається із копії товарного чеку [PERSON] поніс витрати на поховання батька [PERSON] у сумі 6 700 грн. Згідно Листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 29.05.2024 №8.2-01б/23197 в МТСБУ не виявлено звернень від потерпілих осіб внаслідок ДТП 25.10.2021 за участю транспортного засобу Renault р.н. [NUMBER] та велосипедиста [PERSON] . За даним випадком страхову праву МТСБУ не відкривало та страхову виплату не здійснювало. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/123-23/9142-ІТ від 14.09.2023 за заданих обставинах розвитку даної дорожньої транспортної пригоди автомобіля «Renault Megane» р.н. [NUMBER] [PERSON] , з точки зору не відповідали вимогам п.12.3. ПДР України, в частині о вжиття заходів на зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Згідно висновку експерта №СЕ-19/123-22/10378-ІТ від 13.02.2023 в умовах даної дорожньої обстановки та при заданих вихідних даних, автомобіля «Renault Megane» р.н. [NUMBER] [PERSON] , рухаючись з максимально-дозволеною швидкістю руху в населеному пункті - 50 км/год, з моменту виявлення перешкоди для руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода [PERSON] як шляхом своєчасного зниження швидкості руху аж до зупинки, так і шляхом виконання маневру безпечного об`їзду перешкоди, належно виконуючи нормативні вимоги п.12.4, 12.9 6), 12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної дорожньої обстановки та при заданих вихідних даних, водія автомобіля «Renault Megane» р.н. [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності нормативним вимогам п.п.12.2, 12.4, 12.9 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, при цьому, невідповідності вимогам п.12.4, 12.9 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. 31.07.2024 постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12021240000000537 від 25.10.2021 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Частинами 1-3 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст.1168 ЦК України). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі № 554/858/19. Факт дорожньо-транспортної пригоди 25.10.2021 близько 07 год., на автодорозі «Н-03 Житомир-Чернівці» вс. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з участю автомобіля «Renault Megane» р.н. [NUMBER] [PERSON] , внаслідок якої настала смерть [PERSON] стороною відповідача не заперечується. Крім того, доводи представника відповідача про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05.06.2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 26.04.2022 №184/1461/20-ц. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14. З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Стосовно стягнення витрат на поховання та моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону №1961-IV) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до п.27.1 ст.27 Закону №1961-IV страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. При цьому стаття 27 Закону №1961-IV до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону №1961-IV). Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону №1961-IV). Оскільки сума заявлених позивачем витрат на поховання у розмірі 6 700 грн. охоплюється межами відповідальності Страховика (МТСБУ), вимога позивача про стягнення витрат на поховання задоволенню не підлягає. Пунктом 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружина), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 25.10.2021, становив 6 000 грн, що визначено ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік». Оцінюючи заявлений позивачами розмір моральної шкоди, суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди у розмірі 800 000 грн. вимогам п.27.3 ст.27 Закону №1961-IV, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 6 000 грн., наявністю двох осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (12:1/2 *6500 = 36 000 грн.). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений ст.26-1 та п.27.3 ст.27 Закону. (постанови Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 14.12.2021 року в справі №147/66/17). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії», №68490/01, від 12 липня 2007 року). Судом встановлено, що результаті ДТП настала смерть батька позивачів. Відповідачем [PERSON] внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху та спричинення ДТП, було завдано моральну шкоду позивачам, яка полягає в нервовому стресі, моральних стражданнях внаслідок смерті близької людини. Водночас судом також береться до уваги як поведінка [PERSON] , так і потерпілого [PERSON] з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд враховує, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя позивачів неможливо, суд приходить до висновку, що сума 150 000 грн. кожному позивачу є належною та достатньою компенсацією для відшкодування моральної шкоди. Водночас слід врахувати, як вже зазначалося вище, потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені ст.23 Закону № 1961-IV. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути у відшкодування моральної шкоди у розмірі 114 000 грн. кожному (150 000 грн. - 36 000 грн.). На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір за подання позову мав складати 1 % ціни позову, тобто 8 067 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 2 280 грн.

Outcome: partial