Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території: - [PERSON] - 17 847, 00 грн. основного боргу, 2 297, 24 грн. інфляційних втрат, 859, 25 грн. річних, а всього 21 003, 99 грн; - [PERSON] - 1 191, 61 грн. основного боргу, 5,11 грн. інфляційних втрат, 4, 85 грн. річних, а всього 1 201, 57 грн. Посилається в позові на те, що підприємство відповідно до рішення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації №41/10 від 19 грудня 2010 року є балансоутримувачем у будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 серпня 2019 року відповідач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] . 05 вересня 2019 року між комунальним підприємством та відповідачем був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до договору дарування від 15 травня 2024 року власником квартири є відповідачка [PERSON] . Відповідачі отримують послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак не оплачують їх, не дивлячись та отримувані щомісяця рахунки на їх оплату. З 01 серпня 2019 року до 14 травня 2024 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 21 003, 99 грн., з яких: 17 847, 00 грн. основного боргу, 2 297, 24 грн. інфляційних втрат та 859, 25 грн. річних. З 15 травня 2024 року до 01 серпня 2024 року відповідачка [PERSON] заборгувала 1 201, 57 грн., з яких: 1 191, 61 грн. основного боргу, 5,11 грн. інфляційних втрат та 4, 85 грн. річних. Виходячи з цього, просить задовольнити позов, стягнути з відповідачів суму боргу за надані та спожиті послуги, а також інфляційні втрати та річні на суму заборгованості на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Позов був зареєстрований судом 27 серпня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам були направлялені копії ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачам копії позовної заяви з додатками направлялися двічі. Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для подання відзиву. Документи, що направлялися судом на адресу відповідача [PERSON] повернулися до суду в зв`язку з відсутністю адресата, а відповідачки [PERSON] за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії. За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму ст.128,130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток. Відповідно до п. 3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Виходячи з цього, суд вважає відповідачів обізнаними про наявність спору в провадженні суду та його предмет. Станом на день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали. З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підтаві договору купівлі-продажу від 06 серпня 2019 року був власником квартири [ADDRESS] . 05 вересня 2019 року між ним та позивачем був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до договору дарування від 15 травня 2024 року квартиру у власність набула відповідачка [PERSON] ( а.с.12 - 14; 17 - 27 ) З розрахунку позивача вбачається, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території не оплачуються з серпня 2019 року. З урахуванням періодів володіння відповідачами спірною квартирою, з 01 серпня 2019 року до 14 травня 2024 року відповідальність за погашення заборгованості має нести відповідач [PERSON] , а з 15 травня 2024 року відповідачка [PERSON] ( а.с. 10 - 11) Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Перелік житлово-комунальних послуг визначено статтею 5 Закону. За змістом ч. 1 ст. 16 Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно. Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно з ч.2 ст.7 Закону оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума боргу з 01 серпня 2019 року до 14 травня 2024 року становить 21 003, 99 грн., яку має нести відповідач [PERSON] , а з 15 травня 2024 року до 01 серпня 2024 року сумі 1 201, 57 грн., має нести відповідачка [PERSON] . На заборговані відповідачами суми нараховано: 2 297, 24 грн. інфляційних втрат, 859, 25 грн. річних з 1 серпня 2019 року до 14 травня 2024 року, та 5,11 грн. інфляційних втрат та 4, 85 грн. річних з 15 травня 2024 року до 01 серпня 2024 року. ( а.с. ) Не подавши відзив, відповідачі суму заборгованості та правильності розрахунків позивача не спростовували, свого розрахунку не надали. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а правильність розрахунку належних до сплати сум, доведеним. Що стосується нрахованих сум інфляційних втрат та річних, суд виходить з наступного. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Росії проти України, який триває до цього часу. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають. З розрахунку розміру заборгованості вбачається, що інфляційні втрати та річні на суму богу нараховані з моменту утворення заборгованості і до моменту звернення позивача до суду. 29 грудня 2023 року постановою КМУ №1405 пункт 1 постанови від 05 березня 2022 року № 206 викладено в новій редакції: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). 06 грудня 2022 року прийнята постанова КМУ № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до п.1 якої Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій визначено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Наказом Мінреінтеграції від 13 січня 2023 року № 14 внесено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно з яким м.Київ виключено із переліку територій можливих бойових дій. Постанова КМУ №206 від 05 березня 2022 року в первинні редакції діяла до 29 грудня 2023 року. З урахуванням цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] , як власника квартири, інфляційні втрати та річні до травня 2024 року за виключенням періоду з березня 2022 року до січня 2023 року, в розмірі 1 653. 99 гр. інфляційних втрат та 733. 66 гр. річних. Решта суми інфляційних втрат та річних в зазначеному позивачем розмірі підлягає стягненн з відповідачки [PERSON] . При виішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідачі, не подавши відзив, приведених у позові обставин не спростували, доказів, які б спростовували вимоги позивача, не надали. Крім того, суд враховує, що відповідно до Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про захист прав споживачів» особа, яка не отримує житлово-комунальних послу або вони є неналежної якості, має право звернутися до суб`єкт господарювання та складання відповідного акту - претензії. Порядок оформлення та подачі претензії визначається статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Даних про те, що відповідачі зверталися до позивача, як надавача послуги, про їх ненадання або надання неналежної якості, суду не надано. З урахуванням цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в приведеному вище розмірі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням цього, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 2 608. 18 гр. судового збору, а з відповідаки [PERSON] - 182, 97 гр.

Outcome: partial