Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 05.06.2023-100003024 від 06.06.2024 в розмірі 16938,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений при зверненні до суду судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.06.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05.06.2023-100003024, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 06.06.2023, заявкою, підтвердженням про отримання кредиту та паспортом кредитного договору складає кредитний договір. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 9000,00 грн., строк кредитування 42 дні, процентна ставка фіксована, 2,1 % за один день користування кредитом. Грошові кошти в сумі 9000,00 грн. були зараховані ТОВ «Споживчий центр» 06.06.2023 на картковий рахунок клієнта. Скориставшись кредитними коштами, відповідач взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення не виконала. Станом на 25.10.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором в загальному розмірі складає 16938,00 грн., з яких: 9000,00 грн. тіло кредиту, 7938 грн. проценти, яку позивач просить стягнути. Ухвалою від 31.10.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.11.2024 представник відповідача подала до суду відзив у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що матеріали справи не містять оригіналу кредитного договору чи такої його копії з якого б однозначно можливо було встановити, хто його підписав з боку боржника. Відсутні належні та допустимі докази того, що саме відповідачем підписано кредитний договір, а також будь-які докази того як саме проводилася ідентифікація/верифікація особи, яка укладала той договір. Відсутні докази направлення цифрового ідентифікатора (цифрових чи алфавітних комбінацій на мобільний номер відповідача, на електронну адресу,) їх отримання і використання для авторизації. Договір не містить відомостей про його підписання електронним підписок одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі його персональних даних, не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи. Згідно з наданим позивачем договором, кредит надавався товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. У той же час у матеріалах справи відсутні та суду не надані будь-які належні, допустимі і достатні докази наявності первинних бухгалтерських чи фінансових документів на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів. Таким чином, на думку представника, позивачем не доведено, що відповідачу надано кредитні кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Копія квитанції LiqPay про електронний переказ коштів від 06.06.2023, за кредитним договором № 05.06.2023-100003024, не містить прізвища, ім`я, по батькові отримувача, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також цей документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Сама по собі надана довідка сформована платіжним сервісом «Приват Банк» системою LiqPay, на думку представника, не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч вимог Закону, реквізити повного карткового рахунку позичальника не зазначено. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору, позивачем не надано. Також представник зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 7938,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками, що позбавляє можливості перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі. Відсутня виписка по кредитному рахунку, яка є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості за відсотками. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи, умовами договору, позивачем не надано, тобто позовні вимоги в частині стягнення відсотків є недоведеними. У відповідь на вказаний відзив представник позивача подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що кредитний договір було підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «А827», про що зазначено у договорі. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договорі не був би укладений сторонами. Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на вебсаиті товариства проведена відповідно до закону, оскільки відповідач передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу електронної пошти. Відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківський рахунок відповідачки, що підтверджується квитанцією про отримання коштів та відповіддю ПАТ КБ «Приват Банк». Наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, а саме кредитним договором на думку позивача підтверджує розмір заборгованості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 06.06.2023 між [PERSON] і ТОВ «Споживчий центр» в електронному вигляді укладено кредитний договір № 05.06.2024-100003024 (кредитної лінії), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 9000,00 грн. Строк на який надано кредит 42 дні. Дата повернення кредиту 17.07.2024. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,1 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (а.с. 14-15). 06.06.2023 ТОВ «Споживчий центр» перерахувало на банківську картку № [NUMBER] *06 9000,00 грн. за договором № 05.06.2024-100003024 (а.с. 19). Згідно з умовами договору від 06.06.2023 № 05.06.2024-100003024, електронний платіжний засіб для зарахуванням коштів 5168-75ХХ-ХХХХ-2006 належить [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] , отримавши кредит, своїх зобов`язань не виконала, тіла кредиту та відсотків не сплатила, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 16938,00 грн., в тому числі 9000,00 грн. основного боргу та 7938,00 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 18 зворот стор.). Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом в межах даної справи, кредитний договір укладений між фінансовою установою та відповідачем в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідні відомості зазначені безпосередньо у кредитному договорі (заявці), а саме відомості щодо ідентифікації клієнта та інформацію про одноразовий ідентифікатор для підписання договору «А827». Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів перерахування кредитних коштів суд вважає необґрунтованими, оскільки по-перше у відзиві представник не заперечував факту отримання [PERSON] кредитних коштів. По-друге, відповідачем та його представником не спростовано відомості щодо отримання на мобільний номер відповідача ( [NUMBER] ) одноразового ідентифікатора для підписання кредитних договорів. Також відповідач та його представник не надали доказів того, що банківська картка [NUMBER] , на яку перераховано кредитні кошти, не належать [PERSON] , або того, що кошти на такий рахунок не надходили. Щодо суми заборгованості та нарахованих відсотків суд зазначає, що згідно з умовами договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. на строк 42 дні. Ставка кредиту складає 2,1 % на день. Таким чином, в межах строку кредитування, передбаченого п. 3 договору відповідач сплачує проценти у розмірі 189,00 грн. на день (9000,00 грн. х 2,1 %). Тобто сума процентів у межах строку кредитування становить 7938,00 грн. (189 грн. х 42 дні) і такий розмір заборгованості відповідає наданому позивачем розрахунку (а.с. 18 зворот. стор.). За таких обставин суд вважає позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а з [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 05.06.2023-100003024 від 06.06.2024 в загальному розмірі 16938,00 грн., в тому числі 9000,00 грн. основного боргу та 7938,00 грн. відсотків. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved