Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що 28.09.2012 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного і відповідач відмовляється від утримання їх спільної дитини. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14.06.2021 по справі №465/3583/20 було частково задоволено її позов та постановлено стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що таке рішення судом було прийнято ще у 2021 році, однак прожитковий мінімум для дитини відповідного віку зріс до 2024 року, як і витрати на утримання сина. Спільний син сторін займається активно спортом, що вимагає додаткових чималих витрат на змагання, а також дитячий спортивний табір. Окрім цього, дитина потребує щодня повноцінного харчування, зручного одягу і взуття, вітамінів, ліків у разі захворювання, оплату навчання, у зв`язку з чим позивачка витрачає значні кошти, які в кілька разів перевищують розмір аліментів, присуджених до сплати батьком. Зазначає, що на даний час вона ніде не працює, оскільки має на утриманні ще одну дитину - малолітню доньку [PERSON] ; натомість відповідач є здоровим та перебуває, як військовослужбовець, у лавах ЗСУ, отримує грошове забезпечення, яке витрачає лише на власні потреби, так як інших осіб на утриманні не має. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частики всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання 17.12.2024 не з`явилась, однак її представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання 17.12.2024 не з`явились, хоча й належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення такого. Зокрема, відповідач повідомлявся про судове засідання шляхом скерування судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0610205340648 на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача - [ADDRESS] . Окрім цього, судова повістка про виклик до суду скеровувалась відповідачу SMS-повідомленням на його контактний номер телефону, який зазначався, в тому числі і його представником у поданих ним клопотаннях, та яке ним отримано 07.11.2024, про що свідчить довідка про доставку SMS від 07.11.2024. Також, оголошення про виклик до суду відповідача [PERSON] розміщувався на офіційному веб-порталі Судової влади України. Представник відповідача - адвокат Джох Р.В. повідомлявся судом про судове засідання шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу від 07.11.2024. Окрім цього, судова повістка про виклик до суду скеровувалась представнику відповідача SMS-повідомленням на його контактний номер телефону та на його електронну пошту, які ним зазначалися у поданих клопотаннях, про що свідчать довідки про доставку SMS від 07.11.2024 та про доставку електронного листа від 07.11.2024. Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до частини 4 статті 12 Цивільно процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу. Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначеніпостановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі Правила). Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимогЗакону України "Про поштовий зв`язок", цих правил (пункт 94 правил). Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на фізичну особу. Окрім цього, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17 листопада 2022 року у справі №560/5541/20 якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2012 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 02.04.2014 року. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.08.2020 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який 28 вересня 2012 року зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб, про що зроблено актовий запис №2354. В подальшому, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14.06.2021, з урахуванням ухвали Франківського районного суду м.Львова від 03.09.2021 про виправлення описки ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 23.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2024/007901405 від 04.07.2024 та №2024/007901215 від 04.07.2024, а також Акту №6 від 04.07.2024, виданого Головою правління ОСББ "Сосновий гай 2" [PERSON] про з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, судом встановлено, що 09.12.2023 між [PERSON] та [PERSON] Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №390, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.12.2023. Від даного шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22.06.2023, яка згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2024/007901404 від 04.07.2024 проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей Форми ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 04.07.2024 [PERSON] у 2024 році отримувала дохід від Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та розмір такого з 01.01.2024 по 31.03.2024 становить 21300,00 грн. Відомості про подальше отримання будь-яких інших доходів відсутні. З долучених представником відповідача Витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] №47 від 22.02.2024 та Довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] [PERSON] №6173 від 06.08.2024 вбачається, що рядовий [PERSON] з 22.02.2024 проходить службу в запасній роті військової частини [NUMBER] . Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19.09.2024 витребувано у Головного управління ДПС у Львівській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за період з 01 січня 2023 року по теперішній час. Згідно наданої відповіді №35261/6/13-01-54-02 від 18.11.2024 [PERSON] нараховано наступні доходи: - січень 2023 - 7600,00 грн.; - лютий 2023 - 7600,00 грн.; - березень 2023 - 7600,00 грн.; - квітень 2023 - 7650,00 грн.; - травень 2023 - 12559,57 грн.; - з червня 2023 по лютий 2024 - інформація відсутня; - березень 2024 - 5671,12 грн.; - квітень 2024 - 20557,80 грн.; - травень 2024 - 41115,60 грн.; - червень 2024 - 20557,80 грн.; - липень 2024 - 20562,35 грн.; - серпень 2024 - 20585,10 грн.; - вересень 2024 - 20715,30 грн. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів про те, що він за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов`язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) на даний час або 1/4 його заробітку (доходу) є надмірно великою сумою. Також, на виконання вимог ст.12, 82 ЦПК України відповідачем не надано суду відомостей щодо наявності у нього на утриманні інших осіб, а відтак не спростовано вимог позивачки щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) на даний час. Окрім цього, судом враховується розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2024 року становить 3196 гривень. Відтак, розмір аліментів, який стягується з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.06.2021 року у розмірі 2500,00 грн. є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не відповідає реаліям сьогодення. Також, приймаючи до уваги інтереси дитини та необхідність забезпечення його гармонійного розвитку, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, достатній рівень заробітку (доходу) платника аліментів, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до переконання що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , з твердої грошової суми в розмірі 2500,00 грн. на 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, суд вважає за доцільне припинити стягнення аліментів на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.06.2021 року у справі №465/3583/20. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Окрім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 гривень. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved