Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 02.11.2021 року договору про споживчий кредит №103493860 [PERSON] отримала від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 5000 гривень, з умовою сплати процентів за користування кредитом 3750 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Кредитні кошти надані позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 28200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 22250 грн.; заборгованість за комісіями 950 грн. 10.02.2022 року укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило право грошової вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачкою, на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.03.2023 року укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачкою. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 28200 грн., сплачений судовий збір 3028 грн. та витрати на правничу допомогу 9000 грн. Представник відповідача - адвокат Дончак Д.М. 23.09.2024 року подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що [PERSON] не визнає заявлені позовні вимоги. У відзиві зазначає, що кредитний договір не підписаний, а ні у письмовій, а ні у електронній формі. На копії договору відсутні відомості про його підписання у будь-який спосіб, а тому він не може вважатися укладеним. Крім того, представник відповідачки вважає, що вимоги щодо стягнення процентів є протиправними, оскільки вони нараховані поза межами строку дії договору, який становить 30 днів. Також представник відповідачки у відзиві заперечує проти заявлених витрат на правничу допомогу. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що він витратив на правничу допомогу саме 9000 грн. Крім того, справа не є складною, згідно інформації з сайту Судової влади в поточному році ТОВ «Коллект Центр» має близько 100 подібних судових справ, що вказує на типовість позовних заяв, які готує АО «Лігал Ассістанс». Вважає, що сума витрат на правничу допомогу 3000 гривень є співмірною обсягу і складністю наданих послуг. Позивач 26.09.2024 року надав відповідь на відзив відповідача, у якій зазначив, що посилання відповідачки про те, що нею не укладався кредитний договір, є безпідставними. Кредитний договір укладено відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора W81228, який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер позичальника. Позичальник мав можливість ознайомитися з умовами договору. ІКС товариства не дозволяє перейти до наступного кроку у випадку невиконання попереднього. Також позивач у відповіді на відзив зазначив, що сума заборгованості нарахована відповідно до умов договору, що підтверджується наданим розрахунком. Умови договору передбачають нарахування процентів в розмірі 2,5% за кожен день користування кредитом, а в разі пролонгації в розмірі 5%. Пролонгація можлива на строк до 60 днів. Крім того, позивач зазначає, що сума витрат на правничу допомогу підтверджується відповідними документами. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Зазначила, що представник відповідача підтвердив факт укладення кредитного договору, однак, заперечує факт отримання кредитних коштів, хоча їх надання підтверджується платіжним дорученням. Також, заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою витребування у АТ «ПриватБанк» інформації щодо карткового рахунку позичальника та підтвердження зарахування на нього кредитних коштів. Представник відповідача заперечив проти задоволення такого клопотання. Судом відмовлено у задоволенні заявленого усного клопотання з огляду на положення ч.1 ст.84 ЦПК України. Представник відповідачки адвокат Дончак Д.М., в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Наголосив, що надане позивачем платіжне доручення на підтвердження отримання кредитних коштів є неналежним доказом, оскільки видане безпосередньо позичальником, а не банком. Також, представник відповідачки послався на те, що платіжне доручення не містить номер банківського рахунку за стандартом\~IBAN.\~Натомість,\~у платіжному\~дорученні зазначено\~лише номер\~кредитної картки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора уклали між собою договір про споживчий кредит №103493860 від 02.11.2021 року про надання кредиту в сумі 5000 грн. шляхом переказу на картковий рахунок, строком на 30 днів з 02.11.2021 до 02.12.2021, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 3750 грн. за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісії за надання кредиту в розмірі 950 грн. /а.с.6-10, 11, 12/ Факт надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 5000 грн. підтверджується платіжним дорученням від 02.11.2021. /а.с.13/ Суд відхиляє твердження представника відповідачки про те, що надане платіжне доручення не є належним доказом зарахування [PERSON] кредитних коштів, оскільки у ньому зазначений номер картки, а не банківський рахунок за стандартом IBAN, як це передбачено постановою НБУ. Суд звертає\~увагу на\~те,\~що постанова\~правління НБУ\~від 28.12.2018\~\~№ 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» поширює свою дію на банки України. Саме банкам України під час формування номера банківського рахунку заборонено використовувати номер платіжної картки. Натомість, кредитодавець ТОВ «Мілоан» є небанківським надавачем платіжних послуг, який зазначений у п.5 ч.1 ст.10 ЗУ «Про платіжні послуги». Отже, вимога про зазначення у платіжному дорученні банківського рахунку за стандартом IBAN для ТОВ «Мілоан» не була обов`язковою. Додане до позову платіжне доручення містить усі необхідні реквізити, визначені п.3.1 гл.3, а також додатками 3 та 9 постанови НБУ від 21.01.2004\~ № 22, яка діяла на час його оформлення. Зокрема, у платіжному дорученні зазначені повіне прізвище, ім`я та по батькові отримувача та його РНОКПП. Крім того, слід відрізняти поняття «перерахування» та «зарахування» коштів. Перерахування коштів по суті є розпорядженням клієнта. Тоді як приймання і зараховування коштів є послугою банку, яка надається на виконання договору банківського рахунку. (ст.1066 ЦК України) Відповідальність за зарахування коштів покладається на банк. Вказане правило діє не лише щодо кредитодавця, але й щодо позичальника у випадках, коли останній перераховує кошти на погашення кредиту, які не зараховані банком на рахунок кредитодавця. За таких обставин, суд визнає надане платіжне доручення належним та достатнім доказом перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у сумі 5000 гривень позичальнику [PERSON] . Умови укладеного кредитного договору передбачають можливість його пролонгації в разі продовження користування позичальником кредитними коштами. Згідно стандартних умов загальний строк пролонгації не може перевищувати 60 днів. (пункт 2.3.1.2 договору) При цьому, у випадку пролонгації договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною базовою ставкою, яка згідно п.1.6 договору становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі за договором у встановлені строки. (п.3.3.2 договору) Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала. В період з 02.11.2021 до 31.01.2022 року утворилась заборгованість в сумі 24700,00 грн., що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, сформованим ТОВ «МІЛОАН». /а.с.14/ Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору, кінцева дата якого - 02.12.2021, та враховуючи його продовження на 60 днів відповідно до п.2.3.1.2 договору, тобто, до 31.01.2022. До складу заборгованості входять 5000 грн. за простроченим тілом кредиту, 18750 грн. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом, а також 950 грн. комісії за надання кредиту. При цьому, суд бере до уваги, що сплата одноразової комісії передбачена умовами укладеного кредитного договору (пункт 1.5.1) і відповідно до положень ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Крім того, умовами договору передбачено, що у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань за договором кредитодавець у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України має право нараховувати проценти за стандартною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (п.4.2 договору) За період з 10.02.2022 до 23.02.2022 таке нарахування процентів склало 3500 гривень. /а.с.15/ Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує висновки викладені у постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 28200 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що кредитний договір не укладено, оскільки він не містить підписів сторін. Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Зазначений порядок укладення договору також обумовлений у самому тексті договору про споживчий кредит. (п.6 договору) Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] підписала договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W81228. /а.с.6-10, 13/ Крім того, факт підписання кредитного договору сторонами за допомогою електронних підписів підтверджується позначками у верхніх кутках на першому аркуші договору про споживчий кредит. /а.с.6/ Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. В подальшому, ТОВ «Мілоан» уклало договір факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 з ТОВ «Вердикт Капітал», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 781) за кредитним договором №103493860 від 02.11.2021 з загальною сумою заборгованості 24700 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору з доданим реєстром боржників. /а.с.17-22/ Крім того, ТОВ «Вердикт Капітал» уклало договір факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 з ТОВ «Коллект Центр», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 28303) за кредитним договором №103493860 від 02.11.2021, однак, загальну суму заборгованості зазначено в більшому розмірі - 28200 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору копією договору з доданим реєстром боржників. /а.с.23-29/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 07 червня 2024 року, укладений з АО «Лігал Ассістанс», прайс-лист за видами послуг, платіжну інструкцію на суму 100000 грн. за договором, заявку на надання юридичної допомоги щодо стягнення заборгованості із [PERSON] , витяг з акту про надання юридичної допомоги. /а.с.34-38/ З акту про надання юридичної допомоги убачається, що вартість складання позовної заяви за 2 години складає 6000 грн., вартість усної консультації за дві години 3000 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер. Про вказане, зокрема, свідчить зміст договору про надання правничої допомоги АО «Лігал Ассістанс». Так, згідно умов договору та доданих прайс-листа і платіжної інструкції убачається, що ТОВ «Коллект Центр» закупило у АО «Лігал Ассістанс» послуги з надання правничої допомоги на загальну суму 100\~000 грн. Враховуючи характер діяльності ТОВ «Коллект Центр», яка стосується надання фінансових послуг та грошового посередництва, позовна заява до [PERSON] не є унікальною за своєю суттю. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Коллект Центр», з 9000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved