Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 05.12.2023 року по вул. Ак.Лазаренка, 1 у м.Львові [PERSON] , керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого він впав на землю та отримав тілесні ушкодження. Проведеними обстеженнями встановлена поверхнева травма волосистої частини голови та забій , внаслідок чого рекомендовано пройти амбулаторне лікування у сімейного лікаря. На огляді у сімейного лікаря 06.12.2023 року встановлені головні болі, втрачання рівноваги/запаморочення, опухлість щиколоток/набряки, фібріляція передсердь/миготіння та оформлено лікарняний листок з тимчасової втрати працездатності на період з 06.122023 по 11.12.2023 року, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста ВП «Лікарня Святого Луки». При повторному огляді сімейного лікаря 11.12.2023 діагностовано: ІХС без стенокардії, поверхнева травма волосистої частини голови, забій, відтак позивач був тимчасово непрацездатним протягом шести календарних днів у період з 06.12.2023 до 11.12.2023. Окрім цього, на підставі адвокатського запиту встановлено, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БАД №475628 від 20.12.2023 року за ч.2 ст.122 КУпАП відносно [PERSON] , окрім цього 23.01.2024 року УПП у львівській області надало відповідь, що вищевказана постанова відображається як оплачена у повному обсязі. Зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідача йому було завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо нього зі сторони відповідача та приниженням своєї честі та гідності, як громадянин похилого віку. Вказує. що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес-Бенц» на момент скоєння ДТП не була застрахованою, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит з ДПП УПП у Львівській області та витягом з Централізованої бази МТСБУ за полісом обов`язкового страхування, тому відшкодування моральної шкоди повинно здійснюватися на загальних підставах, визначених законом. Враховуючи вищевикладене, просить позов здоволити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди. Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позов задоволити частково та стягнути з нього на користь позивача 2000,00 грн. завданої моральної шкоди. Відзив мотивує тим, що наміру збивати позивача у нього не було, зіткнення відбулося випадково внаслідок необачності потерпілого, адже він стояв на шляху автомобіля який паркувався заднім ходом. Зазначає, що твердження позивача про падіння та удар головою не відповідає дійсності, оскільки позивач впав на коліна і оперся на руки, що підтверджується доданим відеозаписом, а тому вказані позивачем симптоми є сумнівними та бездоказовими та немають причинового зв`язку між діями відповідача та ушкодженням здоров`я позивача. Наголошує, що позивачем не вказано у чому проявилися його душевні страждання, не долучено жодних доказів, не вказано як проявився негативний вплив дорожньо-транспортної пригоди на його життя, не зрозуміло як принижено його честь та гідність, а тому вважає що вказані звинувачення є голослівними. Щодо розміру моральної шкоди вказує, що такий є істотно завищеним, оскільки не наведено жодного розрахунку та не зрозуміло, яким чином сторона позивача обчислила та визначила саме таку суму, а не будь-яку іншу. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 05.12.2023 о 10 год. 20 хв. у м.Львові по вул. Ак. Лазаренка, буд.1А, [PERSON] , керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на пішохода, який стояв позаду автомобіля, чим порушив п.13.1 ПДР України. За вказаним фактом інспектором ВРОМ ДТП УПП у Львівській області ДПП Ференцом М.З. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №475628 від 20.12.2023 відносно [PERSON] за ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідно до рапорту інспектора ВРОМ ДТП УПП у Львівській області ДПП Ференца М.З. у водія [PERSON] внаслідок порушень правил дорожнього руху відсутній склад адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, оскільки [PERSON] отримав тілесні ушкодження легкого ступеня, а також внаслідок ДТП не завдано механічних ушкоджень транспортному засобу чи іншим об`єктам, а також відсутні матеріальні збитки, натомість присутній склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, за фактом пригоди, яка трапилась 13.12.2023 о 10:20 год. у м.Львові по вул. Академіка Лазаренка, буд.1А, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №475628 від 20.12.2023 за ч.2 ст.122 КУпАП просив вважати [PERSON] як потерпілу особу. Як вбачається з відповіді заступника начальника УПП у Львівській області ДПП Струка В. №39аз/41/12/02-2024 від 23.01.2024, надану на адвокатський запит Хом`яка О., згідно інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно [PERSON] серії БАД №475628 від 20.12.2023 відображається, як оплачена в повному обсязі. Згідно з наданими [PERSON] письмових пояснень, він працює охоронцем у ФОП [PERSON] протягом 1,5 років та о 08:00 год. заступив на чергування за адресою: [ADDRESS] та поставив на одне з паркульних місць загородження для автомобіля невідкладеної допомоги. Близько 10:15-10:20 год. під`їхав водій на автомобілі марки "Мерседес", д.н.з. [NUMBER] та самовільно забрав загородження щоб припаркувати свій автомобіль. В подальшому, [PERSON] попросив, щоб він цього не робив, оскільки це місце призначене для машин невідкладеної допомоги, після чого він включив задню передачу та наїхав на нього своєю машиною. Окрім цього, згідно додатково наданих письмових пояснень [PERSON] зазначив, що що у нього наявні скарги: біль у правому колінному суглобі, головний біль і запаморочення. Протягом цього часу, окрім фізичного болю, пов`язаного з травмою коліна та голови, постійно зазнавав сильних душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою винуватця ДТП по відношенню до нього. Внаслідок цього йому була завдана моральна шкода, яка полягає у наведених вище душевних стражданнях та приниженні його гідності, як людини похилого віку та законослухняного громадянина України. На лікарняному знаходився з 06.12.2023 по 12.12.2023. Як вбачається з наданих [PERSON] письмових пояснень вбачається, що 05.12.2023 о 10:27 год. він паркував свій автомобіль марки "Мерседес", д.н.з. [NUMBER] за адресою: м.Львів, вул.Лазаренка, буд.1А та невідомий йому чоловік бажав принципово сперечатись за поркомісце, після чого він сів за кермо свого автомобіля і почав паркуватись. Здійснюючи повільно рух заднім ходом та бачачи у дзеркалі заднього виду вказаного чоловіка, після чого він відштовхнувся від багажника його автомобіля та впав. В подальшому [PERSON] почув погрози, ніби-то він навмисно збив його. Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] оглянутий 05.12.2023 о 12:50 год. лікарем-нейрохірургом та такому встановлено діагноз - S00.05 - Поверхнева травма волосистої частини голови, забій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (наїзд автомобіля); рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря. В подальшому, 06.12.2023 та 11.12.2023 огляд [PERSON] проведено сімейним лікарем, внаслідок чого встановлені наступні діагнози: - S00.05 - Поверхнева травма волосистої частини голови, забій (основний); - К78 - фібриляції передсердь/миготіння (основний); - К76 - ІХС без стенокардії (супутній). Внаслідок вищевказаного [PERSON] перебував на листку непрацездатності внаслідок захворювання або травми загального характеру з 06.12.2023 по 11.12.2023. Відповідно до відповіді заступника начальника УПП у Львівській області ДПП Струка В. №255аз/41/12/02-2024 від 02.05.2024 транспортний засіб марки "Мерседес", н.з. [NUMBER] , станом на 05.12.2023, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. При оцінці обґрунтованості вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу тілесних ушкоджень - вони за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили втрату працездатності, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням нею фізичного болю, часом знаходження позивача на лікуванні. Окрім цього, судом враховується, що за більш, ніж пів року з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу [PERSON] не вішкодував позивачу, який є потерпілим від здійснення на нього наїзду, жодної моральної шкоди. Суд зазначає, що ушкодження здоров`я, спричинені [PERSON] безумовно потягнули за собою заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує, доведену у встановленому порядку, вину [PERSON] у скоєнні наїзду на [PERSON] , оскільки постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №475628 від 20.12.2023 відносно [PERSON] за ч.2 ст.122 КУпАП не скасовано у встановленому законом порядку та така згідно відповіді заступника начальника УПП у Львівській області ДПП Струка В. №39аз/41/12/02-2024 від 23.01.2024 відображається, як оплачена в повному обсязі. Суд не бере до уваги твердження [PERSON] , що не відповідає дійсності інформація про те, що при падінні [PERSON] вдарився головою і отримав поверхневу травму волосистої частини голови та забій, оскільки судом досліджено консультаційний висновок спеціаліста, відповідно до якого встановлено, що огляд [PERSON] проведено лікарем-нейрохірургом 05.12.2023 о 12:50 год., тобто нетривалий час після події, яка мала місце за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, відповідно до вищевказаного консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] встановлено діагноз - S.00.05 - поверхнева травма волосистої частини голови, забій саме внаслідок події - ДТП, наїзд автомобіля. Не заслуговує на увагу покликання відповідача [PERSON] на відеозапис, який долучений ним до відзиву на позовну заяву, як доказ того, що [PERSON] при наїзді на нього транспортного засобу впав на коліна та оперся на руки, однак головою не вдарявся, оскільки долучений відеозапис не є повним, обривається одразу ж після падіння потерпілого, та сприймається судом, як надання відповідачем суду доказу, який не в повному обсязі відображає обставини, які мали місце 05.12.2023 за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача до відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 15000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає розумним та співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Визначений позивачем [PERSON] розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. суд вважає завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, позивачем не подано суду належних і допустимих доказів на підтвердження запропонованого ним розміру моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., тобто значно більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом. Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з підстав та мотивів, викладених вище. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2024 року становить 3028,00 грн. А тому, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судових витрат та позов задоволено частково, а саме на 30%, з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 363,36 грн. в користь держави.

Outcome: approved