Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У січні 2024 року АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 101005,48 гривень заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом, що виникли в період користування позичальником кредитними коштами, наданими банком. В обґрунтування позову банк зазначав, що позичальником [PERSON] 22.11.2018 року укладено кредитний договір № 2001174848101 на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом, який на сьогодні складає 55 166,00 грн, шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Між тим, в порушення умов договору кредитування позичальник перестав погашати у визначені строки суму основного кредиту та проценти за користування кредитом. Банк направив письмову вимогу позичальнику, однак заборгованість погашена не була , а тому у банка виникло право вимагати повернення основного боргу та процентів за користування кредитом. Ухвалою суду від 05.04.2024 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін . 20.06.2024 року судом витребувано інформацію щодо відкритого кримінального провадження №120221532702020202052 за фактом звернення [PERSON] 11.11.2024 року судом витребувано інформацію щодо службового розслідування АТ «ПУМБ» за фактом звернення [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, був повідомлений судом про розгляд справи належним чином, надав на адресу суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки кошти з кредитного рахунку зникли внаслідок шахрайських дій невідомих осіб. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України,проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали КП №12022153270000052, суд приходить до наступного. З матеріалів справи встановлено, що 22.11.2018 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту на підтвердження її інформування, як споживача, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії тощо (а.с.39 зв). Після отримання достатньої інформації про умови кредитування, в той же день, позичальником [PERSON] підписана заява № 2001174848101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі строком на 12 місяців з подальшим продовженням кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень, зі сплатою процентів в розмірі 47,88% річних, із зобов`язанням здійснювати повернення кредиту платежами щомісяця до кінця строку кредитування. Кредитні кошти за уповноваженням позичальника перераховано на його рахунок в АТ «ПУМБ», зазначений у заяві (а.с.39). Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua та отримання платіжної картки. Отже, договір, укладений між сторонами складається з заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування (в редакції від 06 квітня 2018 року), в якому відповідачем узгоджено такі суттєві умови кредитування, як розмір встановленого кредиту, строк кредитування, річна процентна ставка за користування кредитом, комісія тощо та публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка хоча не підписана особисто позичальником, але узгоджена ним шляхом особистого підписання заяви на приєднання від 22.11.2018 року з викладенням усіх суттєвих умов, за якими ним з банком досягнута згода (а.с.21-33, 39). За умовами договору кредитування, погодженими сторонами в підписаній ними заяві від 22.11.2018 року, кредит позичальнику надано строком на 12 місяців з подальшим продовженням строку на 12 місяців за відсутності заперечень сторін (а.с.39 зв). На виконання цих умов позичальником [PERSON] здійснювалася часткова сплата щомісячних ануїтетних платежів шляхом погашення заборгованості до 27.02.2022 року (а.с.18-20). За наведеного, враховуючи тривалий строк несплати позичальником платежів за отриманим кредитом, банк направив 01.12.2023 року письмову вимогу про повернення заборгованості за кредитом у розмірі 101005,48 гривень (а.с.34). Між тим, зобов`язання за договором позичальником не виконані. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Враховуючи наведене, судом встановлено, що банком за допомогою належних доказів доведені обставин, які підтверджують укладення з відповідачкою договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які нею підписані у заяві-приєднанні, зокрема, процентів, комісії та пені, та умов повернення кредитних коштів. Відповідно до вимог статті 526ЦКУкраїни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 629ЦКУкраїни договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1054ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Згідно виписки по кредитному рахунку відповідача [PERSON] за період з 22.11.2018 року по 01.12.2023 року та розрахунку заборгованості наданих позивачем, відповідачем до 25.02.2022 року здійснювалося зняття кредитних коштів. Розмір заборгованості по тілу кредиту станом 01.12.2023 року становить 55 165,28 гривень, натомість заборгованість по відсоткам - 45840,20 гривень (а.с.10-16, 18-20). Таким чином, суд вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості [PERSON] за тілом кредиту в сумі 55165,28 гривень та відсоткам - 45840,20 гривень і розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано. Щодо заперечень відповідача, стосовно заволодіння її кредитними коштами невідомими особами внаслідок шахрайських дій з її кредитною карткою, то слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (що був чинним на час підписання відповідачкою Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ) електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ; платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби; держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно з підпунктом 1 пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 (в редакції на час спірних правовідносин), користувач платіжної послуги зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; Пунктом 143 цього Положення передбачено, що надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Пунктом 146 Положення встановлено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21), від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23). Між тим у справі наявні належні, достатні та переконливі доказі, які безспірно доводять, що відповідачка своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Так, з виписки по картці/рахунку [NUMBER] , відкритому АТ «ПУМБ» на ім`я [PERSON] (а.с. 10-16), вбачається, що до 23.02.2022 року по кредитній картці відповідачем здійснювалося періодичне зняття кредитних коштів та погашення заборгованості розмір якої не перевищував 3000,00 гривень. Натомість 23.02.2022 року з кредитної картки відповідача було здійснено 3 платежі на суми 999,00 гривень, 9999,00 гривень та 38228,40 гривень, що разом становить 49226,40 гривень. Отримання зазначених кредитних коштів відповідач заперечує та стверджує, що вони були зняті з її рахунку внаслідок шахрайських дій невідомих осіб. Той факт, що саме відповідачка своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження №12022153270000052. Зокрема, згідно заяви та протоколу допиту потерпілої [PERSON] остання 23.02.2022 року під час розмови з невідомою особою, яка представилася працівником служби безпеки Банку , повідомила зазначеній особі серійний номер картки та СV код картки. Після чого отримавши смс на телефон знову зателефонувала вказаній вище особі та повідомила їй чотирьохзначний код з смс-повідомлення. Зазначені дії потерпіла на прохання невідомої особи здійснювала ще двічі. Після чого з метою перевірки балансу зателефонувала на гарячу лінію Банку, де дізналася, що з її кредитної картки тричі відбулося зняття коштів на загальну суму 43 тисячі. Крім того згідно протоколу допиту свідка [PERSON] , встановлено, що 23.02.2022 року їй зателефонувала матір [PERSON] та повідомила що з її кредитної картки зняли грошові кошти. Під час розмови з [PERSON] повідомила свідку що їй зателефонував невідомий номер та представився працівником служби безпеки банку та [PERSON] добровільно надала дані з банківської картки внаслідок чого з її картки було знято грошові кошти у розмірі 43700 гривень. Також в постанові про закриття кримінального провадження від 16.04.2022 року по КП 1202215327000052 встановлено, що [PERSON] самостійно та свідомо надала всі банківські дані своєї картки без здійснення відносно неї будь-якого примусу та тиску. Крім того в заяві власника картки від 12.07.2022 року [PERSON] про оскарження операцій від 23.02.2022 року на суму 49542,00 гривень, остання зазначила, що картка перебувала у відповідача під час здійснення операції, натомість заперечень щодо участі та наданні згоди на вказані операції остання не зазначила. З огляду на викладене суд доходить висновку, що не можна вважати що за вищевикладених обставин [PERSON] не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені по її рахунку. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з відповідача [PERSON] заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 101005,48 гривень. Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає відшкодування судового збору на суму 2422,40 гривень.

Outcome: approved