Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

01 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, Ковельської міської ради Волинської області про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХМ №0280835 від 03 квітня 1997 року зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 02.04.1997 року за №832 виданий [PERSON] , який посвідчує право на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Науково-виробничого агропромислового акціонерного товариства «Дружба народів» розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належить одній і тій же особі - [PERSON] , яка померла [INFO] , та встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] та просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Науково-виробничого агропромислового акціонерного товариства «Дружба народів» с.Сахнівці, Старокостянтинівського р-н., Хмельницької обл., розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Науково-виробничого агропромислового акціонерного товариства «Дружба народів» с.Сахнівці, Старокостянтинівського р-н., Хмельницької обл., розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яку прийняв її син та батько позивача - [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст.549 ЦК УРСР, але не оформив своїх спадкових прав згідно чинного законодавства, оскільки помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка - [PERSON] , однак не може оформити її у зв`язку із відмовою нотаріуса №649/01-16 від 30.04.2024 року, тому вимушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Хомич А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Ковельська міська рада Волинської області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, однак через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ч.7 ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавав, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Частиною 1 статті 315 ЦПК України, визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , знайшов своє підтвердження в суді. Судом встановлено, що доводи позивача в позовній заяві не суперечать іншим, наявним у справі, доказам. Зокрема, суд встановив, що згідно копії запису акту про шлюб №8 від 12.05.1938 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружина не змінювала своє дівоче прізвище та залишилась як « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний « [PERSON] », а матір`ю якого записана « [PERSON] », що є помилковим, оскільки запис про матір дитини було зроблено, без урахуванням того, що « [PERSON] » не змінювала свого прізвища після реєстрації шлюб із « [PERSON] » та залишалась на прізвищі « [PERSON] », що підтверджується наявною копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 28.07.1956 року . Із досліджених документів вбачається, що в написанні імені « [PERSON] » та « [PERSON] » у вищезазначених документах є розбіжності, однак дані ім`я є співзвучними та ідентичними, суд вважає, що при проголошенні незалежності України і перекладі документів з російської на українську мову могло виникнути таке різне написання імені. Окрім того, згідно словника-довідника «Власних імен людей» від 2005 року наявного в матеріалах справи судом встановлено, що жіноче ім`я « [PERSON] » є одним ім`ям з « [PERSON] » та має різновиди [PERSON] , [PERSON] ([PERSON], [PERSON], [PERSON] ). Російською це ім`я перекладається як «[PERSON]», стар.[PERSON], разг.[PERSON]. Крім того, в судовому засіданні свідок, [PERSON] та [PERSON] , зазначили, що вони знали покійну [PERSON] довгий час. Її чоловіком був [PERSON] , який загинув під час Другої світової війни. В них був один син - [PERSON] . Після реєстрації шлюбу з [PERSON] , [PERSON] свого прізвища не змінювала та завжди була [PERSON] . В селі її називали, як [PERSON] чи [PERSON] . [PERSON] працювала в колгоспі, так як всі робітники мала права на земельну часку (пай). Факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХМ №0280835 від 03 квітня 1997 року зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 02.04.1997 року за №832 виданий [PERSON] , який посвідчує право на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Науково-виробничого агропромислового акціонерного товариства «Дружба народів» розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належить одній і тій же особі - [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується наступним. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно наявного в матеріалах справи копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №280835 виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 03 квітня 1997 року на підставі рішення Старокостянтинівської райдержадміністрації від 18 березня 1997 року №74-р, судом встановлено, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Науково-виробничого агропромислового акціонерного товариства «Дружба народів» розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до листа Головного управління держгеокадастру у Хмельницькій області №31-22-0.61-1331/2-24 від 05.04.2024 року, вбачається, що згідно наявної інформації Сектору №1 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокажастру у Хмельницькій області, з`ясовано, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Науково-виробничому агропромисловому акціонерному товариству «Дружба народів» с.Сахнівці, бувшого Старокостянтинівського району, Хмельницької області на ім`я померлої [PERSON] , зареєстровано право на земельну частку (пай), згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №028835 від 02.04.1997 року, реєстраційний номер 832 відповідно до розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації №74-р від 18.03.1997 року, однак отримання даного сертифікату не засвідчено підписом власника у вищевказаній книзі реєстрації. Крім того, станом на даний час не отриманий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №028835 від 02.04.1997 року, реєстраційний номер 832, на ім`я померлої [PERSON] до місцевого фонду документації землеустрою відділу №1 сектору №1 не передано. Тому видача вищевказаного правовстановлюючого документу унеможливлюється. Вартість земельної частки (паю) становить 11 243,00 грн. Середній розмір земельної частки (паю) в умовних з кадастрових гектарах складається - 3,18 га. Даний факт, також підтверджується копією листа №2588/281-24 ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 28 червня 2024 року, та копією книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Таким чином, на ім`я « [PERSON] » дійсно зареєстровано право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №028835 від 02.04.1997 року, державний акт на право власності на земельну ділянку на її ім`я не виготовлявся. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай), слід зазначити наступне. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.525 ЦК Української РСР). Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК Української РСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1 ст.529 ЦК Української РСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР). Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З матеріалів справи, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №69 від 13.05.2024 року виданою Самчиківським будинком-інтернатом для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, судом встановлено, що підопічна [PERSON] , [INFO] , перебувала на догляді в будинку-інтернаті з 23.12.1995 року по 22.12.2000 року. Померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло в тому ж числі право на земельну частку (пай) серії ХМ №280835, яку прийняв її син - [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті матері - [PERSON] , згідно вимог чинного законодавства, яке діяло на момент відкриття спадщини. Даний факт підтверджується тим, що у [PERSON] знаходився оригінал ощадної книжки його матері, а на даний момент оригінал ощадної книжки [PERSON] знаходиться у [PERSON] , яка є дочкою покійного [PERSON] та онукою покійної [PERSON] .. Однак, [PERSON] не оформив своїх спадкових прав за життя, оскільки помер [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №584 від 10.05.2024 року, судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 18.03.2005 року по 08.07.2012 року і був виписаний у зв`язку зі смертю. На день смерті за вказаною адресою був зареєстрований один. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON] , шляхом подачі до нотаріуса відповідної заяви від 29.11.2012 року. Судом встановлено, що крім [PERSON] є ще спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] , які своїми заявами від 29.11.2012 року відмовились від прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 729/2012 до майна покійного 08.07.2012 року [PERSON] . Однак, згідно листа №649/01-16 від 30.04.2024 року, державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В., було відмовлено [PERSON] в оформленні її спадкових прав. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 11 постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не права власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд

Outcome: approved