Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

02.07.2024\~року від\~позивача до\~Самарського районного\~суду м.\~Дніпропетровська надійшла\~зазначена позовна\~заява. В прохальній частині позову позивач просить суд: - усунити перешкоди в здійсненні права власності, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2023 року, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, є власницею квартира [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 21,0 кв.м, а житлова 15,5 кв.м. Квартиру позивач успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] прийняла спадщину у встановлений законом строк, тому спадкове майно відповідно до приписів статті 548 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] . Квартира після смерті матері була закрита, в ній ніхто не проживав. На початку 2023 року позивач вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину, для чого необхідно було замовити технічний паспорт на квартиру. 02.04.2023 року вона прийшла в квартиру, але не змогла відчинити вхідні двері, так як замок був змінений. Постукавши в двері, позивачці їх відчинив невідомий чоловік. Він повідомив, що його ім`я [PERSON] і що він проживає в зазначеній квартирі з грудня 2021 року, куди його поселила його дочка [PERSON] , яка проживає в цьому будинку. На вимогу позивача звільнити квартиру, вона отримала відмову, яка була обґрунтована тим, що в належній їй квартирі почали виконувати ремонтні роботи, а саме: демонтували ванну, унітаз, труби тощо. У зв`язку з цими обставинами, після отримання свідоцтва про право на спадщину 16.07.2023 року, [PERSON] звернулася із заявою до відділення поліції №4, щодо притягнення невідомої їй особи до кримінальної відповідальності за самоуправство. Але заява була розглянута згідно Закону України «Про звернення громадян» та було рекомендовано вирішити конфлікт, шляхом перемовин або звернутися до суду. В процесі розгляду заяви працівниками поліції було встановлено, що в квартирі мешкає [PERSON] . Відповідач вселився до спірної квартири без згоди позивача, чинить перешкоди у користуванні власністю, чим порушує її право право на користування власністю, тому, на думку позивача, порушене право підлягає захисту (а.с.2-4). Представник позивача у судове засідання 12.12.2024 року до суду не з`явилась. Подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі позивача та її представника та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 43). Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення кореспонденції засобами поштового зв`язку. Відзиву на\~позовну заяву\~на адресу\~суду не\~надходило. В матеріалах справи міститься конверт, повернутий поштою з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою, за закінченням терміну зберігання» (а.с. 27). Також суд завчасно (29.10.2024, 21.11.2024 року) повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 31, 35). Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 22. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 32). Ухвалою суду від 30.09.2021 року було залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради - Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради. Суд на підставі положень ст.ст. 211, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Під час судового розгляду справи по суті судом були заслухані усні пояснення представника позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 12.12.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є власником квартири , розташованої за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується копіями: витягом з Державного реєстру речових прав від 18.05.2023 року № 332762983, свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-254, виданого 18 травня 2023 року державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А. (а.с. 5, 6). Відповідно до відомостей з технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS] . замовником технічної інвентаризації або уповноваженою ним особою, станом на 10 квітня 2023 року вказана [PERSON] (а.с. 7-10). Позивач 16.07.2023 року зверталась до ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину про те, що малознайомий чоловік на ім`я [PERSON] самовільно мешкає в її квартирі за адресою: [ADDRESS] та перешкоджає їй у користуванні нею. За даним зверненням прийнято рішення про проведення перевірки на підставі ЗУ «Про звернення громадян», оскільки відсутні дані, які могли б вказували на наявність кримінального правопорушення та не можливістю у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заявнику рекомендовано вирішити конфлікт шляхом перемовин або звернутися до суду (а.с. 11-14, 37-42). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно», що міститься в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 3 статті 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку про те, що відповідач вселився до спірної квартири без згоди позивача, чинить перешкоди у користуванні власністю. Отже, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав вважати, що права позивача як власника майна порушуються, а тому [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved