Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] , яка звернулася в своїх інтересах та на підставі довіреності - в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області (ОТГ), у якому просять визнати за ними право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в рівних частинах кожній, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, [PERSON] вказує на те, що головою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який належав до колгоспного типу двору та, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] , та станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживала та була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , внук [PERSON] , який помер [INFO] , та правнучка [PERSON] . [PERSON] 07.02.2017 склала заповіт, за яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла в рівних частках позивачам. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на належну їй частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Після смерті [PERSON] отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачі не можуть через те, що на вказаний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи. Ухвалою суду від 20.11.2024 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачі в судове засідання не з`явились, однак [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області (ОТГ) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації за № 244 від 09.09.2024, власником житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстровано (а.с.19). Згідно копії витягу з рішення виконкому Теребовлянської районної Ради народних депутатів від 19.05.1987 за №171, генплану забудови земельної ділянки та акту винесення в натуру червоних ліній і проведення розбивки контурів фундаментів будівель індивідіального будівництва забудівника [PERSON] , копії погосподарської книги, довідки, виданої виконкомом Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 21.11.2024 за № 1830-02-11, станом на 15.04.1991 житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору, головою якого є [PERSON] , яка померла [INFO] , та станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживала та була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , внук [PERSON] , який помер [INFO] , та правнучка [PERSON] . Станом на день смерті [PERSON] , яка зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом з нею був зареєстрований та проживав її внук [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.21-25). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 09.09.2024, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовниками технічної інвентаризації є [PERSON] , [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 32,8 кв.м., з якої житлова 26,6 кв.м. (а.с.14-18). Відповідно до висновку про вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , виданого оцінювачем [PERSON] станом на 07.11.2024 становить 131200 грн (а.с.26). Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦКУPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першоїстатті 120 ЦК УРСР(1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 123 ЦК УРСР(1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Крім того, згідно постанови пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні. Враховуючи встановлені обставини справи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належало по 1/4 частки житлового будинку кожному. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] померла [INFO] в с.Зеленче Теребовлянського району Тернопільської області (а.с.10). За життя [PERSON] заповіту не склала. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] . Отже, [PERSON] належала 1/2 частка вказаного житлового будинку. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою сіл Заленче та Підгора від 07.02.2017, за яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] померла [INFO] в с.Зеленче Теребовлянського району Тернопільської області (а.с.9). Згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12.11.2014 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 14 липня 2001 року виконавчим комітетом Підгайчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 5. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на " [PERSON] " (а.с.12). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М. за №697/02-14 від 29.10.2024, слідує, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] на ім`я померлої [PERSON] , а право власності не зареєстроване.\~У справах\~Теребовлянської державної\~нотаріальної контори\~знаходиться спадкова\~справа №307\~від 02.08.2024,\~заведена за\~заявою спадкоємця\~за заповітом\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~інші спадкоємці\~не звертались (а.с.27). Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивачів має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно. За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Пунктом 1 частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, а також те, що через неналежну державну реєстрацію права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачі не можуть реалізувати своїх прав, їхні права підлягають судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності кожному по 1/4 частці житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved