Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У липні 2024 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування\~позову зазначивши,\~що 03.03.2012\~між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями після померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 05.05.2023 позивачем до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 18.05.2023 позивачем була отримана відповідь з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій було зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 20.06.2023 позивачем було направлено лист-претензію до відповідачів. Проте відповідь на лист-претензію позивачем отримана не була. На час смерті позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 35824,62 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. На підставі зазначеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму заборгованості у розмірі 35824,62 грн. за кредитним договором №б/н від 03.03.2012 та судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Витребувано - з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] [INFO] ; у Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після [PERSON] , яка померла [INFO] ; у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради завірені належним чином копії матеріалів стосовно об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ; з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) (ТСЦ 1242) інформацію про наявність зареєстрованого рухомого майна, власником якого є\~ [PERSON] , яка померла [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , останнє відоме місце реєстрації - [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2024 провадження по цивільній справі за позовом\~Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця\~закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву щодо відкладення розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] адвокат Скрипниченко К.Г. просила розглянути справу за їх відсутності, відмовити у позові з підстав викладених у відзиві на позов та у зв`язку із відсутністю спадкового майна. Розглянувши клопотання представника позивача адвоката Проворотова Ю.В. щодо відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне. Суд не зобов`язаний відкладати засідання, якщо представник сторони навіть вперше не з`явився на розгляд і має право ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами, про що Вищий Господарський Суд України виклав в своїй постанові від 07 липня 2016 року у справі №910/21819/15. ВГС України підкреслив, що підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом, а не обов`язком суду. Якщо матеріалів у справі достатньо і суд правильно застосовує при вирішенні спору законодавство, то відсутність представника сторони вже ні на що не впливає. Єдиною умовою в такому випадку для суду, щоб рішення не було скасоване у вищих судових інстанціях, це належне повідомлення сторін та учасників справи про час та місце розгляду справи, зокрема відсутність в матеріалах справи поштових повернень про невручення стороні відповідних повідомлень суду. В силу вимог п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (параграф 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи учасники справи повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено,\~що 03\~березня 2012\~року між позивачем та 29.10.2020 [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1707. Після померлої [INFO] [PERSON] на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 05.05.2023 Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою 11 травня 2023 року відкрито спадкову справу №282/2023. 20.06.2023 позивачем було направлено листи-претензії до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , проте відповідей на листи-претензії позивачем отримано не було. Водночас, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №928. На час смерті позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №б/н від 03.03.2012 не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 35824,62 грн., яка складається з заборгованість за тілом кредиту. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.\~608,\~1218,\~1219 ЦК України\~у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Тобто за змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: "одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях\~ 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна". У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц вказано, що: «При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України». У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц зазначено, що: «встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України\~наявність порушеного права (наявність непогашеної заборгованості) та факт прийняття спадщини після смерті позичальника [NUMBER] його дочкою [NUMBER], наявність спадкового майна, суд відмовив у позові з огляду на відсутність в прохальній частині позову переліку спадкового майна. У той же час, суд не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року\~на час розгляду справи, передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не зазначено перелік спадкового майна, не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача». Відповідно до інформації з Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР, Державного реєстру нерухомого майна, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) (ТСЦ 1242), Державного реєстру нерухомого майна, наданої на виконання вимог ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року право власності за [PERSON] відсутнє. Доказів наявності спадкового майна після померлої [PERSON] судом не встановлено. При розгляді справи, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховує те, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed