Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

27.03.2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] ; 2) визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила частину; 3) визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON] . Крім позивачки, спадкоємцями за законом після його смерті є дружина - [PERSON] , та дочка - [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі, спадкодавець і його дружина [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2014 року, набули у власність квартиру [ADDRESS] . Отже, виходячи із презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, спадкодавцю належала частка вказаної квартири, яка є спадковим майном. Позивачка не має можливості оформити спадщину на 1/6 частину квартири в нотаріальному порядку, оскільки частка померлого у майні визначена не була, а квартира оформлена на відповідачку. Тому, звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 08.04.2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23.05.2024 р., витребувано у приватних нотаріусів копії матеріалів спадкової справи та договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2014 р. 13.05.2024 р. до суду від приватного нотаріуса Іванчик І.І. надійшла копія договору купівлі-продажу квартири. 15.05.2024 р. до суду надійшов відзив на позов від [PERSON] , у якому вона позов не визнала. Вказує, що 09.06.1995 року вона з [PERSON] зареєструвала шлюб. 01.03.2005 р. та [INFO] померли батьки відповідачки. Після їх смерті відповідачка набула у спадщину частину квартири за адресою: [ADDRESS] . 07.11.2012 р. на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] продала належну їй частину вказаної квартири за 2 000 000,00 рублів, що складало за офіційним курсом 776186 грн. 60 коп. 24.12.2012 року [PERSON] уклала інвестиційний договір № 4255/212-Б1, предметом якого було придбання однокімнатної житлової квартири [ADDRESS] . За договором вартість інвестиційного внеску склала 423 729,00 грн., та була оплачена відповідачкою в повному обсязі. 30.09.2014 року між [PERSON] і ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК», яка діяла від імені Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «АГРОС» укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідача придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Таким чином, спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідачки, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя, і відповідно не є спадковим майном позивачки. Крім того, зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту в частині вимог про визначення частки померлого. Підготовче засідання 23.05.2024 р. відкладено за клопотанням представника позивача, на 08.08.2024 р. 27.06.2024 р. до суду від приватного нотаріуса Манойло Н.Г. надійшли матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] 08.08.2024 року судом ухвалено закрити підготовче провадження і призначити розгляд справи по суті на 10.10.2024 р. 10.10.2024 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача, наступне засідання призначено на 26.11.2024 р. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов із викладених у ньому підстав. Представник відповідача Науменко Л.Г. заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, судова повістка направлялась їй на адресу зареєстрованого місця проживання і була повернена підприємством поштового зв`язку без вручення через відсутність адресата. Тому, на підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача [PERSON] належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Третя особи у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення не подавали. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Встановлені судом обставини і відповідні правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 09.06.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2006 року, на території Російської Федерації у м. Москва [PERSON] отримала у власність частину квартири за адресою: [ADDRESS] . 27.11.2012 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали належну їм квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ціною 2000000 рублів. У договорі вказано, що частка у праві власності [PERSON] складала частину, а інших співвласників - по частині. 24.12.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК», яка діє від імені Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «АГРОС», укладено інвестиційний договір № 4255/212-Б1, предметом якого є набуття у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] . Розмір загального інвестиційного внеску складав 423729,00 грн. Згідно з довідкою ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК» від 27.12.2012 року, [PERSON] сплатила грошові кошти за договором в повному обсязі. 30.09.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК», яка діє від імені Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «АГРОС», укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Іванчик І.І., реєстровий номер 2544, згідно з яким [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , за ціною 424349,34 грн. У пункті 10 вказаного Договору зазначено, що покупець укладає цей договір за згодою її чоловіка [PERSON] , справність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Іванчин І.І. 30.09.2014 р., і ця заява доведена до продавця. У пункті 20 Договору вказано, що нотаріусом роз`яснено сторонам положення, зокрема статей 59, 60, 65, 74 Сімейного кодексу України. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Манойло Н.Г. заведено спадкову справу, відповідно до матеріалів якої, спадщину за законом прийняли: мати [PERSON] , дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Постановою нотаріуса від 18.03.2024 р. позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , через неподання правовстановлюючих документів. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). В судовому засіданні відповідач наполягала, що на придбання спірної квартири були витрачені її особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири у місті Москва. З урахування цього, відповідач вважає, що спірна квартира є її особистим майном на підставі ст. 57 СК України, та відповідно не входить до спадкової маси. Водночас, відповідач не надала суду належних доказів на підтвердження того, що квартира була придбана за її особисті кошти. Так, дослідженими доказами дійсно підтверджено, що 27.11.2012 року відповідачка разом із іншими співвласниками за 2000000 рублів продала квартиру у м. Москва, при цьому її частка у праві власності складала частину. Однак, суду не надано доказів того, яку суму коштів, в якій грошовій одиниці, і коли саме отримала безпосередньо відповідачка від продажу зазначеної квартири, і договір купівлі-продажу таких умов не містить. Також, суду не надано жодних доказів того, що кошти, сплачені за придбання квартири [ADDRESS] в загальному розмірі 424349,34 грн., були саме коштами, отриманими відповідачкою від продажу квартири у м. Москва. Суд також звертає увагу, що у договорі купівлі-продажу від 27.11.2012 р. вказано ціну продажу квартири у російських рублях, а квартира у місті Києві придбана за гривні, доказів конвертації валюти, відповідач суду також на надала. Крім того, суд зазначає, що статтями 3, 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору, який передбачає що сторони є вільними в укладенні договору і визначенні його умов. Пункт 10 Договору купівлі-продажу свідчить, що спадкодавець, як чоловік відповідачки, надавав нотаріусу письмову згоду на придбання квартири у спільну власність подружжя. Також сторонам роз`яснювались відповідні положення Сімейного кодексу України. Вказаний договір з усіма його умовами є чинним і недійсним в судовому порядку не визнавався. Будь-яких умов про придбання спірної квартири в особисту власність відповідачки, або за її особисті кошти, договір купівлі-продажу не містить. Доказів того, що відповідачка мала будь-які перешкоди, щоб на власний розсуд врегулювати у договорі придбання квартири в свою особисту власність, за умови наявності для цього законних підстав, суду не надано. Враховуючи умови договору купівлі-продажу, та інші встановлені судом обставини, на переконання суду відповідачем не надано належних доказів, що на придбання спірної квартири були використані її особисті кошти в розмірі 424349,34 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що придбана в період зареєстрованого шлюбу між [PERSON] і [PERSON] квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, та виходячи із рівності часток, частка у праві спільної сумісної власності [PERSON] складала частину вказаної квартири. Отже, частина спірної квартири є спадковим майном після смерті [PERSON] , і підлягає спадкуванню на загальних підставах. В силу ст. 1261 ЦК України, позивачка і відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] . Виходячи з принципу рівності часток у праві на спадкування між спадкоємцями однієї черги та кількості спадкоємців, позивачка має право на спадкування за законом 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Водночас, суд погоджується з доводами відповідача, що в частині позовних вимог про визначення частки померлого у праві спільної часткової власності, позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 21.06.2021 р. у справі № 570/997/19, у якій вказано, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Тому, в цій частині позову слід відмовити, адже визнання права власності на спадкове майно є достатнім та ефективним засобом захисту прав позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто по 2385,85 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial