Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

24 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного її проживання із [PERSON] , [INFO] , починаючи із 2017 року до дня смерті останньої [INFO] в будинку [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] в с. В`язівок Звенигородського (раніше Городищенського) району Черкаської області померла мати заявника [PERSON] . Починаючи з 25 липня 1986 року офіційним місцем проживання заявника є: [ADDRESS] . У свою чергу, мати заявника [PERSON] починаючи з 1989 року постійно проживала в будинку [ADDRESS] , який належав останній на праві власності. На початку 2017 року стан здоров`я [PERSON] різко погіршився, тому заявник, з метою догляду за своєю матір`ю, переїхала на невизначений строк проживати до житлового будинку за місцем проживання [PERSON] . З 2017 року і до дня смерті [PERSON] заявник здійснювала догляд за матір`ю та постійно проживала з нею. Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається із вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,60 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в с. В`язівок. Оскільки термін на отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями, які її прийняли, не обмежений у часі, тому заявник лише у липні 2024 року звернулася до нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори із заявою на оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Однак, нотаріус, перевіривши подані заявником документи, відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої та виніс відповідну постанову, яку мотивував тим, що не вправі зарахувати довідку про остання місце проживання [PERSON] виданою Вільшанською селищною радою 03 липня 2024 року №16-18/3/92, як факт прийняття заявником спадщини матері, оскільки зареєстроване місце проживання заявника не збігається із зареєстрованим останнім місцем проживання [PERSON] . За вказаних обставин заявник [PERSON] звернулася до суду з даною заявою.\~\~\~\~ Ухвалою судді від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Вільшанської селищної ради у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти позову та погоджується щодо прийняття рішення на розсуд суду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши позиції заявника та представника заінтересованої особи, які викладені в заявах останніх про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26 січня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 92 роки в с. В`язівок Городищенського району Черкаської області, про що 26 січня 2021 року складено відповідний актовий запис №40 (а.с.10). Як вбачається з копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Городищенським житлово-експлуатаційним відділом 30 жовтня 1989 року, будинок [ADDRESS] , на підставі рішення Городищенської районної ради №265 від 27 жовтня 1989 року, належить на праві особистої власності [PERSON] , про що здійснено запис в реєстрову книгу 4 реєстр під №1164 (а.с.12). Крім того, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР-1-8-94, виданого В`язівською сільською радою 09 жовтня 1997 року, [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , на підставі рішення №15/21 від 15 грудня 1993 року В`язівської сільської ради, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. В`язівок В`язівської сільської ради. Землю передано для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №94 (а.с.14).\~ Таким чином, [PERSON] за життя була власником вищевказаних будинку та земельної ділянки, та після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входить вказане нерухоме майно, яке належало їй за життя. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 червня 1952 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 січня 1975 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 11 січня 1975 року, про що у цей же день в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу складений запис за №7. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.11). Таким чином, заявник [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За вищевказаних обставини, заявник [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори Курінного В.В. від 30 липня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка винесена за результатами розгляду заяви [PERSON] щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що належало [PERSON] , [PERSON] дійсно померла [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №77808530 від 30 липня 2024 року спадкова справа після її смерті не відкривалася. На протязі шести місяців з дня смерті [PERSON] ні в державну нотаріальну контору, ні до інших нотаріусів ніхто, в тому числі [PERSON] , не подавали заяву про прийняття спадщини та ніхто не надав доказу про прийняття спадщини. Таким чином, у визначений ст.1270 ЦК України строк, заявник [PERSON] , а також інші спадкоємці, з заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийняття після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися.\~ Як вбачається з заяви [PERSON] , остання стверджує, що вона проживала разом з спадкодавцем [PERSON] на час її смерті за адресою: [ADDRESS] , хоча і зареєстрована за іншою адресою. У вказаному будинку вона проживала з 2017 року та по день смерті [PERSON] . Розбіжності у її зареєстрованому місці проживанні та зареєстрованому місці проживання спадкодавця [PERSON] унеможливлюють успадкування її прав у відповідності до положень ч.1 ст.1268 ЦК України. Згідно роз`яснень, викладених у п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Так, як вбачається з довідки №16-18/3/92, виданої Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області 03 липня 2024 року, спадкодавець майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала у [ADDRESS] (а.с.15). Натомість, згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 22 липня 1998 року на ім`я [PERSON] , остання з 25 липня 1986 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Разом з тим, відповідно до довідки №16-18/3/92, виданої Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області 03 липня 2024 року, разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , постійно проживала без реєстрації дочка [PERSON] , [INFO] . Крім них в даному будинковолодінні ніхто не був зареєстрований і не проживав. Неповнолітні та малолітні діти за даною адресою не зареєстровані і не проживають (а.с.14). Крім того, як вбачається з письмових пояснень [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , останній засвідчив факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з її матір`ю більше п`яти років до дня смерті [INFO] [PERSON] . Останні під час поширення COVID-19 вже проживали разом та піклувалися одна про одну (а.с.46). У письмових поясненнях [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , остання підтвердила факт проживання однією сім`єю [PERSON] з її матір`ю [PERSON] більше п`яти років, до дня смерті останньої. Вказані особи в період проживання вели спільне господарства, мали сумісний бюджет та взаємопов`язані права та обов`язки. Так, під час святкування 85-річчя [PERSON] , її дочка [PERSON] вже проживала постійно з нею, дбала про неї, доглядала за матір`ю (а.с.48).\~ Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що заявник [PERSON] позбавлена об`єктивної можливості у позасудовому порядку встановити факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, який надає їй право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved