Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] , через свого представника, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи його наступним. З 09.06.2007 по 30.10.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2013 (справа № 752/16378/13-ц). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] . Впродовж 2013-2015 рр. Грінберг [PERSON] проживав разом із Відповідачем, а з [PERSON] проводив разом вихідні та святкові дні, канікули, а також виїздив за кордон для участі в змаганнях з гольфу та для відпочинку. Впродовж 2016-2017 рр. [PERSON] періодично проживав за кордоном разом зі своїм батьком, що було пов`язано із регулярними тренуваннями та систематичною участю Дитини в міжнародних змаганнях з гольфу. Всі витрати пов`язані з перебуванням [PERSON] за кордоном здійснювались та здійснюються одноособово [PERSON] , в тому числі одноособово фінансувалися та фінансуються всі витрати, пов`язані зі спортивною кар`єрою Позивача (додаткові витрати на дитину). Зважаючи на викладене, вимоги чинного законодавства та обов`язки батька щодо утримання дитини [PERSON] просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] як свого законного представника грошові кошти на додаткові витрати, пов`язані з розвитком його здібностей- у розмірі 223 388,57 грн, що дорівнює 50 % від загальної вартості додаткових витрат, витрачених у період з 2015-2016 роки. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Рибака М.А. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено по справі підготовче засідання. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва №01-08-486 від 16.06.2023, справу направлено на повторний автоматичний розподіл у зв`язку із тим, що 06.06.2023 суддю [PERSON] , наказом голови суду від 06.06.2023 №02-04-К-159 відраховано із штату суддів Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку із звільненням за власним бажанням відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 06.06.2023 №615/15-23. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 справу розподілено на суддю Юзькову О.Л. Провадження в справі відкрито 05.10.2023, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник позивача адвокат Брожко Наталія Ігорівна 20.12.2024 подалав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Відзив на позов у встановленому законом порядку не подав. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 09.06.2007 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В шлюбі [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] (копія свідоцтва про народження наявна в матеріалах справи). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2013 р. (справа № 752/16378/13-ц) шлюб між між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як свідчать матеріали справи, 10 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] було підписано Протокол про співпрацю та посередництво на підставі міжнародного урегулювання сімейних конфліктів, в результаті процедури міжнародної сімейної медіації за участю [PERSON] та [PERSON] , яка відбулася 8, 9 та 10 липня 2018 року на території Королівства Бельгія.Вказаним Протоколом було визначено місце проживання Дитини разом із Батьком в Королівстві Бельгія. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 в цивільній справі № 752/23562/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] , як законного представника малолітньої дитини - [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання дитини, затверджено умови мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , в особі уповноваженого представника [PERSON] (надалі також - Мирова угода), провадження у справі закрито. Пунктом 2 Мирової угоди місце проживання [PERSON] було визначено разом із Батьком в Королівстві Бельгія. Як вбачається довідки ГО «Всеукраїнська федерація гольфу» № 03/01-18 від 25.01.2018 р, [PERSON] , Листа-відповідь ГО «Всеукраїнська федерація гольфу» № 10/03-18 від 15.03.2018. [PERSON] високий рівень майстерності у грі у гольф, він посідав 19 місце в рейтингу найкращії гравців у гольф в Україні у 2017 що свідчить про особливі здібності, які потребують розвитку. Надані матеріали свідчать про участь [PERSON] у міжнародних змаганнях, які потребували відповідних витрат. Так, представником позивача на підтравелдження таких витрат надано договір на обслуговування № 0022/01-15 від 01.01.2015 укладений між ТОВ «Ейр Тревел Україна» та [PERSON] , квитанція про оплату авіаквитків від 23.04.2015, квитанція про оплату авіаквитків від 05.06.2015, квитанція про оплату авіаквитків від 30.06.2015, квитанція про оплату авіаквитків від 06.08.2015, квитанція про оплату авіаквитків від 23.10.2015, квитанція про оплату авіаквитків від 20.11.2015, квитанція про оплату авіаквитків від 19.01.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 22.01.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 28.04.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 10.05.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 07.04.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 13.06.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 04.07.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 04.07.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 16.06.2016, квитанція про оренду автомобіля, квитанція про оплату авіаквитків від 10.08.2016, квитанція про оплату авіаквитків від 29.08.2016, залізничні квитки Київ-Харків-Київ (01.04.2016 - 03.04.2016). Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України передбачено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з п. 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Згідно попереднього розрахунку понесених [PERSON] витрат у зв`язку з розвитком здібностей у дитини, у 2015-2016 роках а саме професійною грою в гольф чим зумовлені потреба у відвідуванні змагань у різних країнах, загальна суму становить 446 777 гривень 15 копійок, зазначений розрахунок перевірено під час розгляду справи, отже 50%від вказаної суми - 223 388 грн. 57 коп. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини). Отже, відповідно до наданих доказів у справі позивачкою доведено суду, що нею було витрачено додаткові витрати на дитину зокрема на лікування сина на загальну суму 446 777 гривень 15 копійок, 50% від яких становить 223 388 гривні 57 копійок. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За встановлених обставин справи, беручи до уваги, що витраи здійснені батьком дитини, є додатковими витратами в розумінні чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому, слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 223 388 гривні 57 копійок. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved