Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Хейніса О.Г., звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №123193, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором №501060846 від 30.08.2018 року в розмірі 36681,86 грн за період з 23.02.2021 по 03.06.2021, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 21815,73 грн, заборгованості за відсотками та комісією 14416,13 грн, заборгованості за штрафними санкціями 400,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. 18 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №67596576. Позивач зазначає, що кредитна заборгованість не є безспірною та ставить під сумнів розмір нарахованих відсотків, комісії та штрафних санкцій. При цьому, виконавчий напис вчинений за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача. Кредитний договір укладений в простій письмовій формі та не є нотаріально посвідченим. За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, а також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича. 23 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» через систему «Електронний суд» подало відзив на позовну заяву, в якому позов визнало. При цьому просило урахувати його заяву щодо можливих витрат на правничу допомогу та вважає, що вони можуть становити не більше 1000,00 грн, а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦК України. Третя особа своїх пояснень не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 9 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №123193, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФК ФОРТ» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, якому АТ «Альфа-Банк» на підставі Договору факторингу №1 від 22 лютого 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №501060846 від 30 серпня 2018 року, укладеним нею з АТ «Альфа-Банк», за період з 23 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року на загальну суму 36681,86 грн, з яких: 21815,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14416,13 грн - заборгованість за відсотками та комісією, 400,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями, 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі зазначеного виконавчого напису 18 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження №67596576. За загальним правилом статей 15, 16ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та не чинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, виконавчий напис було вчинено 9 червня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Як установлено судом, 30 серпня 2018 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» укладений кредитний договір №501060846. Разом з тим, цей договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Розмір боргових зобов`язань позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є безспірним. Вказані обставини також визнаються відповідачем з огляду на визнання остатнім позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов - задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. Враховуючи визнання відповідачем позову відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. Позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги від 22 серпня 2024 року, додаткову угоду №2 від 22 серпня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 22 серпня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №22-2/08/2024 на суму 20000,00 грн. та ордер на надання правничої допомоги серії №1151736 від 02 жовтня 2024 року. За змістом умов договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі. 22 серпня 2024 року сторони у договорі уклали додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги від 22 серпня 2024 року якою погодили розмір гонорару у сумі 20000,00 грн. Надаючи оцінку\~вищезазначеним доказам\~суд враховує,\~що справа\~є незначної\~складності,\~в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику осіб, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Outcome: approved