Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

13.05.2024 позивач Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь надміру нараховані бюджетні кошти в розмірі 13 090 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог вказав, що Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 16.11.2007 №911 [PERSON] , 1943 року народження, призначена опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , 2004 року народження. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та, згідно наданих нею заяв від 04.08.2015, від 02.02.2016, від 03.02.2017, від 05.02.2018, від 01.02.2019, від 03.02.2020, від 03.02.2021 отримувала допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. 02.02.2022 [PERSON] в черговий раз звернулася до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою про призначення допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Рішенням Управлінням від 03.02.2022 відповідачу було призначено державну соціальну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування на період з 01.02.2022 по 30.04.2022 (досягнення дитиною 18-річного віку) у розмірі 6545,00 грн. щомісячно. На підставі вищезазначеного, програмним забезпеченням автоматично на центральному рівні продовжено виплату [PERSON] допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період воєнного стану з 01.05.2022 у розмірі 6545,00 грн. На виконання завдання Міністерства соціальної політики України Управлінням проводилась робота щодо опрацювання особових справ отримувачів допомог, по яким виявлено розбіжності за результатами верифікації. В результаті перевірки особової справи [PERSON] було виявлено, що 20.04.2022 дитині [PERSON] виповнилось 18 років, проте відповідач продовжує отримувати допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Рішенням Управління від 24.06.2022 припинено виплату [PERSON] допомоги на дітей, над якими встановлено опіку, з 01.05.2022, у зв`язку із втратою права на отримання допомоги (досягнення дитиною, [PERSON] , 18-річного віку) та встановлено переплату за період з 01.05.2022 по 30.06.2022 у розмірі 13090,00 грн. Рекомендованими листами Управління від 08.08.2022 №4906904683799, від 09.09.2023 №4906602365593 [PERSON] були направлені повідомлення від 11.07.2022 №01/01-15/174, від 07.09.2023 №01/01-15/370 про надміру отримані кошти державної соціальної допомоги з пропозицією в добровільному порядку повернути кошти. Проте, до цього часу кошти в розмірі 13090,00 грн. на розрахунковий рахунок Управління не надійшли, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 14.05.2024 зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї, однак нею не було вчинено дій щодо отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 190 та ст. 272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалась. Розглянувши справу, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02 лютого 2022 року [PERSON] звернулась із відповідною заявою до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про призначення допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. На підставі наданих відповідачем документів позивачем було призначено та виплачено відповідачу державну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, зокрема за період з 01.02.2022 по 30.04.2022, що також підтверджується наявним в матеріалах справи розпорядженням на продовження строку виплати допомоги на дітей, які знаходяться під опікою та піклуванням. На підставі вищезазначеного, програмним забезпеченням автоматично на центральному рівні продовжено виплату [PERSON] допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період воєнного стану з 01.05.2022 у розмірі 6545,00 грн. На виконання завдання Міністерства соціальної політики України Управлінням проводилась робота щодо опрацювання особових справ отримувачів допомог, по яким виявлено розбіжності за результатами верифікації. В результаті перевірки особової справи [PERSON] було виявлено, що 20.04.2022 дитині - [PERSON] виповнилось 18 років, проте відповідач продовжує отримувати допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Рішенням Управління від 24.06.2022 припинено виплату [PERSON] допомоги на дітей, над якими встановлено опіку, з 01.05.2022, у зв`язку із втратою права на отримання допомоги (досягнення дитиною [PERSON] 18-річного віку) та встановлено переплату за період з 01.05.2022 по 30.06.2022 у розмірі 13090,00 грн. Рекомендованими листами Управління від 08.08.2022 №4906904683799, від 09.09.2023 №4906602365593 [PERSON] були направлені повідомлення від 11.07.2022 №01/01-15/174, від 07.09.2023 №01/01-15/370 про надміру отримані кошти державної соціальної допомоги з пропозицією в добровільному порядку повернути кошти. Відповідно до п. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»\~допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми. Статтями\~1,\~3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»\~встановлено, що державна допомога на дитину, яка перебуває під опікою чи піклуванням, призначається відповідно до цього\~Закону\~та порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок призначення та виплати державної допомоги, встановлений Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим\~постановою КМУ №1751 від 27 грудня 2001 року. Вказаний Порядок визначає перелік документів, які повинні бути надані для призначення державної допомоги, підстави для призначення виплати та її припинення та перелік дій особи-отримувача у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги, тощо. Статтею 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»\~та п. 25 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми передбачено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини. Згідно із\~ст. 17 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»\~допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на підставі рішення про встановлення опіки чи піклування. Статтею 18 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»\~та п. 26 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми визначено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, надається у розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»\~одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Пунктом 27 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми встановлено, що для одержання допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, до органу соціального захисту населення подаються, окрім іншого, довідки про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує на дитину опікун чи піклувальник (у разі одержання пенсії на дитину органи соціального захисту населення використовують відомості про розмір пенсії, що надійшли від органів Пенсійного фонду України на електронних носіях інформації). Пунктами 28, 29, 31 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми встановлено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців, з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно органами соціального захисту населення за місцем проживання опікуна чи піклувальника або дитини. Згідно із п. 49 вищевказаного Порядку особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим,\~ст. 1215 ЦК України\~встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17. Звертаючись до суду зі своїми позовними вимогами, сторона позивача посилалась на те, що програмним забезпеченням автоматично на центральному рівні продовжено виплату [PERSON] допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період воєнного стану з 01.05.2022 у розмірі 6545,00 грн щомісячно, проте дитина - [PERSON] 20.04.2022 досягла 18-річного віку, а відповідно до п. 30 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми однією із підстав для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є досягнення дитиною 18-річного віку, і тому Управлінням було визначено обсяг надміру сплачених коштів допомоги. Суд наголошує, що законодавцем передбачені два винятки повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені\~ст. 1215 ЦК України, для стягнення з відповідача суми надміру перерахованих коштів у вигляді державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, в розмірі 13\~090,00 грн., а саме, що відповідач вчинила недобросовісні дії з метою отримання державних соціальних виплат та свідомо подала недостовірні відомості для їх отримання, що виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з їх повернення. Судом встановлено, що відповідач не допустила будь-якої недобросовісної поведінки, не подавала до органів недостовірної інформації та не вчиняла жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати їй державної соціальної допомоги; у позивача були в наявності всі документи, на підставі яких була встановлена необхідність зазначеної соціальної виплати, в тому числі копія свідоцтва про народження дитини, з якого вбачається вік дитини, що не спростовано. Отже, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, беручи до уваги недоведеність позивачем обставин, викладених у позовній заяві, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно із п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed