Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У жовтні 2024 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Шмат Р.П. звернувся до суду із зазначеним позовом до Пулинської селищної ради, мотивуючи його тим, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,96 га., з кадастровим номером 1825480400:06:000:0123, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На момент відкриття спадщини [PERSON] не прийняла її, оскільки вважала, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Мати [PERSON] , [PERSON] свої останні роки проживала у місті Філлінґен-Швеннінґен Федеративна Республіка Німеччина. Саме з цієї причини, смерть спадкодавця за межами України, й відштовхнула [PERSON] від подачі заяви про вступ у спадщину. 22 жовтня 2024 року при зверненні до Пулинської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , у зв"язку із тим, що [PERSON] не прийняла спадщину в порядку та строки, встановлені чинним законодавством. В даний час [PERSON] бажає оформити спадщину, а для цього їй необхідно визначити додатковий строк для її прийняття. Враховуючи вищевикладене, просили суд визначити додатковий строк, терміном в три місяці, для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис про смерть С 1303/2011. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2024 року, провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено до підготовчого засідання на 27.11.2024 на 08 год. 40 хв. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2024 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 10.12.2024 на 14:00 год. Позивачка у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Належним чином повідомлений представник позивачки-адвокат Шмат Р.П. у судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв на адресу суду від нього не надходило. Відповідач у судове засідання не з"явився, від голови Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області на адресу суду надійшла письмова заява, в якій просить розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги визнають. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Застосовуючи норми ст. 206 ЦПК України, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Враховуючи обставини справи, пояснення позивачки, всебічно перевіривши дані, що підтверджують та спростовують заявлені вимоги, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позову, з підстав його визнання відповідачем. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її смерть, виданого органом реєстрації актів цивільного стану Філлінґен-Швеннінґен Федеративна Республіка Німеччина, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № С 1303/2011 від 21.04.2021.(а.с.12-13) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.08.1961, матір позивачки - [PERSON] (а.с.15) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.08.1981, дошлюбне прізвище позивачки - " [PERSON] ", після державної реєстрації шлюбу- " [PERSON] " (а.с.16) Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №547317 від 19.04.2006, [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 3,96 га., кадастровий номер 1825480400:06:000:0123, яка розташована на території Бабичівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області. (а.с.20) Постановою Пулинської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 529/02-31 від 22.10.2024, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, у зв"язку з тим, що [PERSON] , не прийняла спадщину після після померлої [INFO] [PERSON] , в порядку та строк, встановлені чинним законодавством. (а.с.6) Згідно відповіді Пулинської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №628/01-16 від 27.11.2024, до майна померлої [INFO] [PERSON] , Пулинською державною нотаріальною конторою спадкова справа не заводилася. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] та її представник суду не надавали. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1258 та ст. 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця чи про спадкову масу, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зауважує- спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати зокрема: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину . Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. На підтвердження позову , позивачкою суду не надано доказів, якими можуть бути довідки житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за останнім місцем проживання спадкодавця та не заявлено клопотань про їх витребування. У зв"язку з чим суд не взмозі встановити коло спадкоємців та визначитися з належним відповідачем у даній справі. З відповіді на адресу суду Пулинської державної нотаріальної контори за № 628/01-16 цю оставину суду встановити не вбачається можливим, оскільки як зазначає нотаріус, спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , не заводилась. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» , суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду № 756/9379/15-ц від 07.04.2020 року, відсутність інформації про смерть спадкодавця чи про спадкову масу не є поважними причинами пропуску строку. Як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка зазначила, що оскільки її матір на момент своєї смерті проживала у Федеративній Республіці Німеччина, вона вважала, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця і своєчасно не звернулася до нотконтори для подачі заяви про вступ у спадщину. Разом з тим, як зазначила у своєму позові позивачка, вона була обізнана про смерть спадкодавця. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка була обізнана про смерть матері, в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Отже, суд дійшов висновку про відсутність у позивачки об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення нею дій щодо подання протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заяви на прийняття спадщини. Суд також звертає увагу, що як встановлено під час судового розгляду, позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою лише у жовтні 2024 року, через майже тринадцять років з моменту смерті спадкодавця [PERSON] , що є досить тривалим проміжком часу. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 2.1. розд. IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у ст. ст. 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів. Отже, позивачка не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини також шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За правилами ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 вище згаданої статті ЦПК , предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 3 статті 77 ЦПК визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно частини 4 ст.77 ЦПК ,суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно стаття 79 ЦПК, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За правилами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вище викладене, на підставі належно оцінених, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed