Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

06.05.2024 року позивачка звернулася до суду з уточненим позовом, яким просить: - визнати неправомірним розміщення [PERSON] , [INFO] , відеозображень у мережі Інтернет на її сторінках у соціальних мережах «YouTube», «YouTube Shorts», «Instagram», «Тік-tok», «Telegram», «Facebook» з зображеннями [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , а також з неправдивою інформацією стосовно діяльності [PERSON] в якості фізичної особи-підприємця з зазначенням персональних даних [PERSON] та [PERSON] без їх дозволу; - зобов`язати [PERSON] , [INFO] , видалити з її сторінок в мережі Інтернет - у соціальних мережах «YouTube», «YouTube Shorts, «Instagram», «Тік-tok», «Telegram», «Facebook» - опубліковані нею відеозображення [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , та неправдивої інформації стосовно діяльності [PERSON] в якості фізичної особи-підприємця, з зазначенням персональних даних [PERSON] та її чоловіка [PERSON] без їх дозволу, а саме, - поширення інформації про їх приватне життя; - заборонити [PERSON] , [INFO] , використовувати та поширювати у мережі Інтернет (у тому числі, але не виключно, у соціальних мережах «YouTube», «YouTube Shorts», «Instagram», «Тік-tok», «Telegram», «Facebook» відеозображень з зображенням [PERSON] та її чоловіка [PERSON] без попереднього отримання дозволу в [PERSON] та її чоловіка [PERSON] ; - визнати обставини поширення [PERSON] , [INFO] , в мережі Інтернет на її сторінках в соціальних мережах «YouTube», «YouTube Shorts, «Instagram», «Тік-tok», «Telegram», «Facebook» стосовно несплати податків, та її діяльності в якості ФОП незаконною, - як поширення негативної, недостовірної інформації, та такої, що не відповідає дійсності, і яка порушує права і свободи [PERSON] як фізичної особи-підприємця, принижує її честь, гідність та ділову репутацію; - зобов`язати [PERSON] , [INFO] , у десятиденний строк з дня набрання цим рішенням суду законної сили, - спростувати негативну та недостовірну інформацію, поширену нею у зазначених дописах на своїх персональних сторінках у соціальних мережах «YouTube», «YouTube Shorts, «Instagram», «Тік-tok», «Telegram», «Facebook» - шляхом публікації офіційного спростування такого змісту: "Спростування! Шановні підписники та користувачі соціальних мереж «YouTube», «YouTube Shorts, «Instagram», « [INFO] », «Telegram», «Facebook»! Визнаю, що інформація, викладена на моїх сторінках у соціальних мережах «YouTube», «YouTube Shorts, «Instagram», « [INFO] », «Telegram», «Facebook» - у публікаціях щодо [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , - є негативною, недостовірною, не відповідає дійсності, порушує права і свободи цих осіб, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , у тому числі - як фізичної особи-підприємця"; - стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 100000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати - в розмірі сплаченого судового збору - 2422,4грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 29.05.2023р., вона, на підставі договору дарування, отримала в дар від свого родича [PERSON] частку у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , - яка є фактично окремою квартирою. Водночас, з травня 2023 року вона є зареєстрованою як фізична особа-підприємець ( ФОП), оскільки вирішила, що в цьому приміщенні буде надавати косметичні послуги іншим особам. В реєстрі платників єдиного податку вона також зареєструвалася, та в червні цього ж, 2023р., найняла майстрів, які здійснили ремонт цього приміщення, на вимогу сусідів - також було встановлено шумоізоляцію стін, відкрили на вулицю Інзовську окремі двері - щоби нікому не заважати, та намагалася підтримувати з іншими мешканцями цього будинку добросусідські відносини. Але відповідачка [PERSON] , яка мешкає з 2023р. в цьому ж будинку разом зі своєю матір`ю - за цією ж адресою: [ADDRESS] , у сусідній квартирі, через стінку - почала конфліктувати з нею, позивачкою, та на її намагання якимось мирним чином все вирішувати, все одно почала посилювати конфлікт, провокувати на сварки, почала вважати себе власницею двора, стверджуючи що вижине її, позивачку з цього подвір`я, та запевняла, що має намір до того ж звільнити її, позивачки, чоловіка - [PERSON] - з роботи у Болградському РВП, де він працює поліцейським, та «посадить» його до місць позбавлення волі. До того ж, [PERSON] почала незаконно записувати на відео її, позивачку, без її згоди, та викладати у соціальних мережах. Так, [PERSON] має власні сторінки у соціальних мережах: «YouTube», «YouTube Shorts», «Instagram», «Tik-tok», «Telegram», Facebook» под ніком «@ [NUMBER] ([INFO])», « [INFO] » де викладає відео зображення з нею, позивачкою [PERSON] та її родиною, а також відео з її, позивачки, діями - які робить без її, позивачки, згоди: у зазначених соціальних мережах розмістила відео з зображеннями її, позивачки. а також її чоловіка: на «YouTube» - 8 відео, «YouTube Shorts» - 117 відео , «Instagram» - 97 відео, «Tik-tok» - 148 відео, «Telegram» - 269 відео, «Facebook» - 170 відео. Зазначені публікації розміщені відповідачкою на її сторінках, які відкриті для перегляду необмеженому колу осіб: наприклад, у соц.мережі «Facebook» вона має більш, ніж 1290 підписників. У публікаціях містяться ганьбливі, недостовірні коментарі відповідачки [PERSON] стосовно неї, позивачки [PERSON] (нібито поліція «кришує» салон краси, є нелегалом, а [PERSON] працює незаконно у салоні красоти без сплати податків, та не зареєстрована офіційно) - що спричиняє шкоду діловій репутації її, позивачки, а також її честі і гідності, та її родини, її чоловіку, та є розповсюдженням конфендиціцйної інформації стосовно особистих даних і особистого життя: імена, прізвища, хто де працює і ступінь родинних відносин - що є персональними даними та не можуть бути розголошені без згоди будь-яких осіб, яких ця інформація стосується, адже ані вона, позивачка, ані її чоловік - не є публічними особами, крім того, відповідачка розповсюджує всю інформацію в негативному ключі - підписуючи відеозображення недостовірними та принизливими коментарями. Після публікацій [PERSON] , дописів з розміщеними відео, на якому зображена вона, позивач та її чоловік [PERSON] , - розпочинаються обговорення іншими сторонніми особами та сусідами її, позивачки, родини, справ, сімейного та особистого життя. Вона, позивач [PERSON] , стверджує у позові, що розповсюджувана відповідачкою [PERSON] в інтернет-мережі інформація не відповідає дійсності, викликає незручності у побуті та спілкуванні з сусідами, родичами, знайомими і незнайомими, та створює відносно неї, позивачки, негативний імідж, незважаючи на те, що її, позивачки, діяльність здійснюється на законних підставах і своїми діями вона не доставляє будь-кому життєвих незручностей, зокрема, відповідачці - як сусідці. Послідовний, системний характер згадування відповідачкою [PERSON] в дописах про причетність її, позивачки та її чоловіка до корупційних схем, несплати податків, незаконної підприємницької діяльності, - є недостовірною інформацію, та такою, що принижує честь і гідність її, позивачки та її чоловіка, а також її бездоганну ділову репутацію, а отже, порушує її особисті немайнові права, спокій, викликає певні незручності та впливає на якість життя. Вона, позивачка, є добропорядною людиною, зареєстрована офіційно як ФОП, сплачує податки, не має будь-яких заборгованостей зі сплати податків або зі сплати за комунальні послуги за адресою розташування її квартири: [ADDRESS] , за цією адресою надає обмеженому колу осіб косметичні послуги - лише близьким і знайомим, зі скаргами на неї ніхто з її клієнтів не звертався, тому що якість її косметичних послуг на високому рівні. Також вона, позивачка, ніколи не надавала згоди [PERSON] на відеофіксацію свого життя та поширення цих відеознімків та відеофільмів - про своє сімейне приватне життя та інформацію стосовно себе, а тому ця інформація відповідачкою поширена усупереч її, позивачки, інтересам та інтересам її сім`ї. Таке втручання відповідачки в її особисте життя є порушення особистих немайнових прав і вочевидь надмірним і непропорційним втручанням у приватність, що завдало їй, позивачу, моральні страждання соєю тривалістю. систематичністю та безцеремонністю. Зазначені обставини призвели до проявів в неї, позивача, емоційних спалахів, дратівливості, збудливості, тривоги, дисгармонії в сімейних стосунках, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися за кваліфікованою допомогою до сімейного лікаря, та неодноразово викликала швидку допомогу та поліцію, та врешті - до суду за захистом свого права на спокійне життя. 12.09.2024 року до матеріалів справи через канцелярію суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позов [PERSON] , - яким вона просить відмовити у задоволенні вимог позову, зазначивши, що викладена у позовній заяві інформація не відповідає фактичним обставинам. Так, стверджує відповідачка у відзиві, її, відповідачки, матір - [PERSON] - є на підставі договору дарування від 15.02.1992 власником 42/100часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , договір був завірений державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Співвласниками вказаного будинку є також третя сусідка - [PERSON] , якій належить 19/100 його часток, та четверта співвласниця будинку - [PERSON] , якій належить 25/100 часток, та позивачка [PERSON] , якій належить 14/100 часток на підставі договору дарування, завіреного приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області 29.05.2023р., що складаються з приміщень згідно технічного паспорту: будинок під літ.«А» на плані технічного паспорту: №1 - коридор 2,7кв.м., №2 - коридор 4,6кв.м., №3 - житлова кімната 11,9кв.м., - загальною площею 19,2кв.м, з яких житлова - 11.9кв.м., сарай - під літ.«Г», літня кухня - літ.«Ж», огорожа - №1, колодязь -№2, та приміщення визначено як квартира [ADDRESS] . Вона, відповідачка, зареєстрована та проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за вказаною адресою, де власником 42/100 часток вказаного житлового будинку - є її, позивачки [PERSON] мати - [PERSON] , та має суміжну стіну та єдину покрівлю з часткою житлового будинку, що належить позивачці. Всі її, відповідачки, дії - узгоджені з її матір`ю - що є співвласником вказаного житлового будинку, - [PERSON] і спрямовані на захист порушеного права і інтересів, пов`язаних з користуванням житловим будинком. Так, стверджує відповідачка у відзиві, наприкінці 2021р. позивачка [PERSON] самовільно здійснила перебудову 14/100 часток зазначеного житлового будинку, а саме: переобладнала приміщення №1 -коридор, №2 -коридор, №3 - житлова кімната - в одне приміщення, встановила санвузол, обладнала його під перукарню, та обладнала окремий вхід до цього приміщення, встановивши вхідні двері з боку [ADDRESS] , і почала використовувати житлове приміщення для надання перукарських та косметологічних послуг, тобто, - здійснювати підприємницьку діяльність без реєстрації ФОП та без сплати податків з отриманих доходів. 28.04.2023р. її, відповідачки, матір - [PERSON] - звернулася до Болградської міської ради з заявою про використання позивачкою житлового приміщення не за цільовим призначенням - під «салон краси», чим створює несприятливі умови для проживання співвласників. Так, факт обладнання громадянкою [PERSON] під перукарню та використання приміщень житлового будинку за адресою: [ADDRESS] для здійснення підприємницької діяльності, а також факт використання господарської будівлі - літньої кухні під майстерню з ремонту одягу, - підтверджується актом обстеження, що був складений комісією Болградської міської ради 16 травня 2023р. (додасться) - стосовно житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Дізнавшись про наявність звернення до Болградської міської ради, позивачка 02.05.2023р. легалізувала свою діяльність, зареєструвавшись як ФОП в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців, та 29.05.2023р. оформила шляхом договору дарування від [PERSON] свої 14/100часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , - які на той час вже були самовільно перебудовані у нежитлове приміщення і в якому позивачка вже здійснювала підприємницьку діяльність. Факт використання електроенергії, не призначеної для підприємницької діяльності підтверджується актом - вимогою №6003517 від 20.07.2023р. представника оператора системи розподілу ДТЕК Одеські електромережі відносно [PERSON] . Станом на час звернення до суду і розгляду справи у суді, позивачка продовжує порушувати право її, відповідачки, сім`ї на нормальне, цивілізоване життя, яке відповідає загальноприйнятим норм і правил проживання у суспільстві - та продовжує використовувати житлове приміщення - квартиру для здійснення підприємницької діяльності і своїми діями створює несприятливі умови для проживання її, відповідачки, та її матері. Так, 16.07.2024р., приблизно об 11:00 годині, гр. [PERSON] , яка працює у «салоні краси» за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , - спричинила бійку та нанесла їй, відповідачці [PERSON] тілесні ушкодження, і за цим фактом було розпочате кримінальне провадження №12024166270000106 від 17.07.2024р. 06.09.2024р. невідома особа, яка з`явилася до «салону краси» за адресою: [ADDRESS] , - спричинила бійку та нанесла їй, відповідачці, тілесні ушкодження, і за цим фактом вона, відповідачка [PERSON] , звернулася до Болградського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про реєстрацію кримінального правопорушення. 10.09.2024р. гр. [PERSON] разом з [PERSON] , які працювали у «салоні краси» за вищевказаною адресою, та на її, відповідачки, зауваження щодо зменшення гучності при надання послуг клієнтам, спричинили бійку, висловлювалися нецензурною лайкою та образами на її адресу, потім гр. [PERSON] - позивачка - штовхнула [PERSON] - її, відповідачки матір, і за цим фактом вона, заявниця [PERSON] , також звернулася до Болградського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про реєстрацію кримінального правопорушення. Тобто, за допомогою осіб, які користуються послугами вищевказаного «салону краси», позивачка [PERSON] та її працівниця [PERSON] - продовжують створювати несприятливі умови для проживання її, відповідачки [PERSON] і її матері - [PERSON] . У своїх поясненнях від 03.05.2024р. позивачка визнає обставини щодо порушення прав співвласників на належне користування житловим будинком та проживання в ньому, а саме - про відсутність документів про узгодження перебудови житлового приміщення у нежитлове. А також, факт здійснення позивачкою [PERSON] підприємницької діяльності без реєстрації та належного дозволу і несплата нею податків за певній час, виконання ремонтних робіт зі зміною цільового призначення житлового будинку під нежитлову площу та використання житлового приміщення для здійснення підприємницької діяльності - вона, відповідачка, вважає таким, що відповідає дійсності. Крім того, вона, відповідачка, вважає такими, що відповідають дійсності всі події, які висловлювалися в ході здійснення нею відеозйомок позивачки [PERSON] , тому що свої дії вважає, такими, що направлені на захист своїх інтересів і інтересів своєї сім`ї, є законними, та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Щодо вимог позивачки [PERSON] відносно її чоловіка [PERSON] , вона, відповідачка, зазначає що кожний громадянин має право на захист, якщо він вважає, що його права порушуються, тому, оскільки вона, відповідачка [PERSON] , вважає, що дії позивачки стосовно користування нею її житловою площею у житловому будинку для заняття підприємницькою діяльністю - є порушенням прав співвласників, а також поведінка і дії позивачки під час її зйомок нею, відповідачкою, - дають їй, як відповідачу підставу для використання цих зйомок для захисту прав та інтересів як своїх, так і своєї сім`ї. Враховуючі фактичні обставини справи, вищевикладене, відповідачка вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , у тому числі - і стосовно заподіяння моральної шкоди. Так, щодо звернення 22.04.2024р. [PERSON] до лікаря-кардіолога, лікаря-ендокринолога, та 23.04.2024р. - до лікаря-невропатолога, відповідно до листа № т-23 від 30.04.2024р. Комунального некомерційного підприємство «Болградська центральна районна лікарня» - є інформаційною довідкою, тому не є підставою для підтвердження події, пов`язаної з твердженнями позивачки, викладеними у позовній заяві, а тому, позовні вимоги в цій частині не доведені і не можуть бути задоволеними. У судовому засіданні позивачка [PERSON] і її представник підтримали вимоги позову, просили задовольнити з підстав, зазначених в тексті позову, додавши, що відповідачка [PERSON] продовжує тероризувати її, позивачку [PERSON] , а саме - стукає якимось важким металевим предметом - на кшалт великої каструлі - у стіну, яка межує між їхніми квартирами і це продовжується щодня по 3-4години, до пізнього вечора - до півночі - що зафіксовано поліцією, яку довелося викликати, крім того, вмикає вранці на повну гучність музику і йде з дому, а вона, позивачка, страждає від цього, як й інші сусіди, яких вона запросила в якості свідків. Вона, позивачка [PERSON] , ніяким чином не порушує ніяких прав відповідачки, навпаки, відповідачка, з заздрощів, не дає спокійно проживати їй, позивачці, у власній квартирі та використовувати на свій власний розсуд, слідкує за нею, порушуючи приватність, пише скарги, веде незаконно, без її дозволу відеофіксацію її приватного життя і викладає все це в мережі інтернет на своїх сторінках у соцмережах з принижуючими коментарями щодо неї, позивачки і її чоловіка, з повідомленням на загал конфідеційної особистої інформації. Щодо надання послуг з манікюру - то вона, позивачка, отримавши в дар від рідного дядька квартиру, вирішила її використовувати для підприємницької діяльності, та, поки йшов ремонт і оформлення документів - як на квартиру, так і стосовно підприємницької діяльності - вона спробувала, як піде справа та разом з подругою - яку запросила в якості свідка - робила манікюр своїм близьким знайомим і родичам, сплачуючи з моменту реєстрації ФОП податки. Крім того, її квартира - є її відокремленою приватною власністю, та спільною власністю вважається лише за документами, оскільки житло у багатоквартирних одноповерхових будинках в місті спочатку вважалося квартирами, але тепер, зі зміною законодавства, воно має бути оформлене як окрема частина будинку, що наразі вона, позивачка, й здійснює, звернувшись з відповідним позовом до суду, але відповідачка [PERSON] і там чинить перешкоди, змусивши призначити експертизу, хоча порядок користування будинком вже давно склався, адже всі квартири у будинку окремі - спільне лише подвір`я, що суд лише мав констатувати. Тому всі закиди відповідачки стосовно незаконності її, позивачки, дій вона, позивачка, вважає наклепом - просто ця квартира тривалий час стояла вільною і відповідачці було зручно користуватися подвір`ям одноосібно, бо третя квартира розташована з краю і третя сусідка мало користується подвір`ям. Крім того, спочатку матір відповідачки [PERSON] - [PERSON] - не заперечувала проти здійснення нею, позивачкою [PERSON] , ремонту, укріплення спільної стіни, яку вона, позивачка, фактично переробила за власні кошти, бо та стіна нахилилася і мала завалитися, на вимогу відповідачки [PERSON] - вона, позивачка, зробила звукоізоляцію цієї стіни - що розмежовує їхні квартири; потім переробила на нову всю електропроводку у своїй квартирі і на горищі, оскільки вона була стара і сталося коротке замикання, але відповідачка [PERSON] і з цього зробила шоу - викликала представників РЕСУ і поскаржилася, що в цьому вина її, позивачки. Мати відповідачки - сусідка [PERSON] - спочатку проживала сама у своїй квартирі, бо її дочка - відповідачка [PERSON] - проживала десь в Одесі, але після збройного вторгнення РФ відповідачка переїхала до матері, у цей будинок, і налаштувала свою матір проти всіх сусідів і сама уявила себе власницею всього будинку і подвір`я - яка має право диктувати всім - матері і сусідам як їм жити і як користуватися своїм нерухомим майном. Той факт, що вона, позивачка, має бажання здійснювати тиху підприємницьку діяльність на своїй власній житловій площі - ніяким чином не створює шумів та нічим не перешкоджає відповідачці теж тихенько собі жити і не створювати незручностей та проблем своїм сусідам, зокрема, їй, позивачці та її чоловіку - паплюжачи їхні чесні імена та виставляючи на загал на всіх своїх сторінках у всіх можливих соціальних мережах інформацію, яка її не стосується, а, навпаки, дуже вже стосується її, позивачки, її честі, гідності та ділової репутації а також позбавляє права на спокійне життя. Вона, позивачка, ніколи раніше не зверталася до лікарів, а тепер боїться будь-якого шурхоту - вийти на власне подвір`я, та, навіть, перебувати у власній квартирі, оскільки відповідачка нахабно, кілька разів, відкривши «з ноги», гучно, без її, позивачки, дозволу двері її, позивачки, квартири, фільмувала на свій смартфон все, що могла і бачила, при цьому лаючись, в тому числі нецензурно, ображаючи та принижуючи, та потім виставляє свої відео у соцмережах, прибираючи звук там, де видно її непотрібну поведінку, та з образливими принизливими коментарями. Крім того, відповідачка на подвір`ї завжди провокує її, позивачку та її чоловіка на відповіді, чіпляючись до них, коли вони йдуть додому чи виходять з дому, при цьому ставить свій смартфон завчасно у вікно своєї квартири - щоби він знімав, а потім знову ж-таки виставляє всі відео у вигідному їй світлі у свої соцмережі. Вона, позивачка, вже втомилася від усіх цих протиправних дій відповідачки, почала відчувати періодично болі в області серця, тиск, головні болі, запаморочення, довелося звернутися до лікаря, а одного разу - навіть викликати швидку - подруга наполягла; усі ці свої страждання та страждання за себе і за свого чоловіка, який багато працює - є працівником поліції, дуже втомлюється, і теж має витримувати образи і приниження від дій відповідачки, - вона, позивачка, вважає моральною шкодою, заподіяною незаконними діями відповідачки, тому просить стягнути з неї на свою користь кошти в якості відшкодування, але не з метою збагатитися, а з метою припинення нарешті усього того кошмару, в яке перетворила відповідачка її, позивачки, життя. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, надіслала суду письмову заяву, якою вимоги позову не визнає, просить розглянути справу без її участі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, будучи попередженою судом під розписку про кримінальну відповідальність за надання суду неправдивих свідчень, пояснила, що є сусідкою позивачки і відповідачки, оскільки її квартира є третьою у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] - її, свідка, частка будинку становить 19 / 100, вона проживає разом зі своєю дорослою дочкою вже давно, раніше з ними проживав також її, свідка, чоловік, який вже помер. Вона, свідок, давно знайома з відповідачкою [PERSON] , яка раніше була нормальною дитиною, користувалася спільним подвір`ям як і всі сусіди, вона, свідок, не мала перешкод у користуванні спільним подвір`ям біля будинку, але після того, як позивачка [PERSON] придбала свою квартиру і почала там проживати - відповідачка [PERSON] почала чіплятися до неї, проходу їй не дає, завжди вибігає зі своєї квартири, коли бачить [PERSON] ( [PERSON] ) - що вона вийшла на подвір`я, знімає її на смартфон, потім виставляє все у соцмережі, коментуючи неправдою. Вона. свідок, підтверджує, що наразі відповідачка [PERSON] продовжує тероризувати позивачку [PERSON] , а за одно і її, свідка, оскільки дійсно дуже гучно гупає якимось важким металевим предметом - на кшалт великої каструлі - у стіну, яка межує між їхніми квартирами - позивачки і відповідачки, і це продовжується щодня по 3-4години, до пізнього вечора - майже до півночі, крім того, вмикає вранці на повну гучність музику і йде з дому, і вони - свідок і її дочка це чують навіть попри те, що їх квартира розташована від квартири відповідачки через квартиру позивачки. Їм це не дуже докучає, оскільки вони з дочкою цілими днями на роботі, але вечорами вони теж занепокоєні від цієї війни, бо позивачка [PERSON] страждає від цього, як і вони - хочеться вже на подвір`ї спокою. Вона, свідок, може запросити й свою дочку - яка підтвердить усе, що вона розповіла суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, будучи попередженою під розписку про кримінальну відповідальність за надання суду неправдивих свідчень, пояснила, що є близькою подругою позивачки [PERSON] , знає її давно, часто з нею спілкується, часто приходить до неї додому, і всі неправомірні дії відповідачки [PERSON] підтверджує. Так, відповідачка [PERSON] , кілька разів - більше, ніж тричі, в той час як вона, свідок, була у квартирі позивачки [PERSON] , самостійно, не постукавши у двері, відчиняла їх гучно, як то кажуть «з ноги», і починала відразу фільмувати усе підряд своїм смартфоном, і її, свідка, також, при цьому гучно негативно висловлювалася як на адресу позивачки [PERSON] , так і на адресу її, свідка, провокуючи сварки, а потім усі відео виставляла на свої сторінки у соцмережах; одного разу вона, свідок, визирнула за нею з квартири [PERSON] , щоби зачинити за нею двері, які вона залишила незакритими, аж там на неї, свідка, накинулися відповідачка і її матуся, і вона, свідок, з-за раптовості, перелякавшись, різко потягла на себе двері, якими зачепила випадково відповідачку і її матір, та, одночасно в неї, свідка, з пляшки, яку вона тримала в руці, вилилася вода на відповідачку, але відповідачка вважаючи, що то вона, свідок, навмисно напала на неї і її матусю, поскаржилася в поліцію; крім того, відповідачка буквально вистежує позивачку [PERSON] і її чоловіка через вікно своєї квартири - коли [PERSON] (позивачка) вийде на подвір`я, потім провокує її криками, образами і чіплянням, намагаючись спровокувати, щоби її вдарили, підходить для цього впритул, а в цей час у вікні своєї квартири залишає свій смартфон в режимі зйомки, та, навіть, щоби приспати пильність - з одним смартфоном виходить, а другий - залишає, щоби він знімав через вікно; вона, свідок, теж вже втомилася бути «героєм» відео відповідачки і відповідати усім знайомим на різні питання стосовно цього конфлікту. Вона, свідок, вважає дії відповідачки неправомірними, адже ані вона, свідок, ані [PERSON] (позивачка [PERSON] ) ніяким чином не порушували жодного права відповідачки та її матері, оскільки дійсно, неодноразово робили манікюр, але то було тихенько, вони навіть музику і телевізор гучно не вмикають, і до того ж мають на це повне право. Саме вона, свідок, наполягала, щоби [PERSON] (позивачка [PERSON] ) викликала поліцію та звернулася до лікаря, та одного разу - довелося викликати швидку допомогу, бо Насті стало погано, адже сусідка - відповідачка [PERSON] дійсно вже дістала її своїми неправомірними діями і безкінечними чіпляннями та розповсюдженням про неї чуток по місту - адже їхнє місто маленьке і майже всі один одного знають, тому [PERSON] і їй, свідку, доводиться часто пояснювати знайомим, що [PERSON] (позивачка [PERSON] ) і її чоловік [PERSON] нічим протизаконним не займаються і не вчиняють порушень чинного законодавства. Їй, свідку, відомо, що [PERSON] (позивачка [PERSON] ) мала намір відкрити приватну справу - робити в себе вдома манікюр та надавати інші послуги з краси, для чого зробила ремонт у своїй квартирі, оформилася як ФОП, сплачує податки, на вимогу відповідачки [PERSON] зробила звукоізоляцію стіни, що розмежовує їхні квартири, нікому нічим не спричиняє незручностей, бо є вихованою і людяною. На підтвердження своїх доводів позивачкою та її представником, крім виклику свідків, суду надані письмові докази. Вислухавши у судовому засіданні позивачку і її пояснення, та її представника, - які просили суд вимоги позову задовольнити, вислухавши пояснення свідків, розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - з документів, наданих позивачкою: - згідно скрін-шотів сторінок з соціальних мереж: «Санечка Князева», з [PERSON] , підписників-1290осіб, вбачається розміщення текстової інформації без зазначення дати, наступного змісту: «[INFO] (мовою оригіналу) «О нецелевом использовании жилого помещения майором полиции [PERSON] и его супругой [PERSON] , а именно, открыв в общем дворе «салон красоты» с выходом на улицу и «швейную мастерскую» со двора, при этом не будучи хозяином этого помещения»; «маленькие поступки меняют мир, [PERSON] полиции [ADDRESS] »; «сотрудник полиции [PERSON] открыл «салон красоты» для своей жены [PERSON] в частном доме у меня за стеной, с самого утра и до поздней ночи, без выходных. Полиция крышует…»; «беспредел…», «нелегалы…» (а.с.18-22); - з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29.11.2023р. та договору дарування від 29.05.2023р. за р.№2356 та витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що позивачка дійсно є власником 14 / 100 часток у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-29); - відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також витягу з реєстру платників єдиного податку за №1463, - позивачка [PERSON] - є фізичною особою-підприємцем (ФОП) з 02.05.2023р., та сплачує єдиний податок, про що суду надані відповідні квитанції (а.с.30-33,42-44); - згідно договору про добровільне відшкодування Болградській ОТГ від 16.08.2023р., [PERSON] відшкодувала 1695,51грн. за порушення вимог земельного законодавства за користування земельною ділянкою площею 0,0019,2га за адресою: [ADDRESS] , та сплатила земельний податок відповідно квитанцій - 28.08.2023 і 26.03.2024 (а.с.34-41); - з двох фотографій фотофіксації процесу ремонту - вбачається процес звукоізоляції стіни - як пояснила позивачка - це звукоізоляція тієї стіни, що розмежовує її квартиру з квартирою відповідачки (а.с.45,46); - з довідки КНП «Болградська ЦРЛ» від 30.04.2024р., [PERSON] дійсно зверталася до лікарів кардіолога, ендокринолога та невропатолога, відповідно, 22 і 23.04.2024р., їй встановлено діагноз астеноневротичний синдром та призначені заспокійливі ліки: адаптол, магнікум, віта-мелатонін, цефанейро, їй рекомендовано звернутися до лікарняного закладу повторно для уточнення діагнозу, до довідки додано квитанцію з аптеки і рецепт лікаря (а.с.47-49); - талон-повідомлення зі служби 102 про прийняття заяви від [PERSON] про кримінальне правопорушення №3121 від 22.10.2023р. про те, що сусіди не дають зайти до квартири, за результатами виїзду на місце - до буд. [ADDRESS] о 18:42год., працівниками поліції встановлено, що [PERSON] скаржиться на те, що сусідка [PERSON] не пускає на подвір`я, провокує на конфлікти, знімає на камеру, здійснюється перевірка (а.с.118); - талон-повідомлення зі служби 102 про прийняття заяви про кримінальне правопорушення №1454 від 26.04.2024р. про те, що сусідка [PERSON] не дає зайти до подвір`я, за результатами виїзду на місце - до буд. [ADDRESS] о 12:08, працівниками поліції прийнята заява [PERSON] про те, що сусідка [PERSON] не пускає на подвір`я, провокує на конфлікти, знімає на камеру, здійснюється перевірка (а.с.119); - талон-повідомлення зі служби 102 про прийняття заяви про кримінальне правопорушення №3635 від 10.09.2024р. про те, що 10.09.2024. о 20:00 за адресою: [ADDRESS] , сусідка [PERSON] вдарила заявницю [PERSON] , 39років, провокує, кидається, ла ється нецензурною лайкою (а.с.120); - талон-повідомлення зі служби 102 про прийняття заяви про кримінальне правопорушення №3684 від 13.09.2024р. про те, що о 13:38 за адресою: [ADDRESS] , сусідки [PERSON] та [PERSON] стукають другу добу в стіну, поводять себе агресивно, кидаються на сусідів, на зауваження не реагують (а.с.121); - диск з відеозаписом шуму з квартири відповідачки [PERSON] , який вона практикує останнім часом, застосовуючи психологічне насилля щодо неї, позивачки й інших сусідів (а.с.122); - з документів, наданих відповідачкою, вбачається: - з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] - є, на підставі договору дарування від 15.02.1992, власником 42/100часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , співвласниками вказаного будинку є також [PERSON] , якій належить 19/100 його часток на підставі договору дарування від 07.02.2002р., [PERSON] , якій належить 25/100 часток на підставі договору дарування від 11.06.2007р., [PERSON] та [PERSON] - яким належить по 14/100 часток на підставі договору дарування від 10.07.2003р., а позивачка [PERSON] , якій належить 14/100 часток на підставі договору дарування від 29.05.2023р., та свідки підтвердили, що квартира [PERSON] розташована в окремій споруді на подвір`ї, ця жінка є лежачою, проживає й наразі (а.с.69-72); - з копії свідоцтва про народження відповідачки [PERSON] та копії домової книги вбачається, що відповідачка [PERSON] проживає у зазначеному домоволодінні з дня народження - з 09.01.1996р. (а.с.72-73); - з листа та акту постійної комісії Болградської міської ради, відповідно, від 03 та 10.08.23р. (а.с.74-77) вбачається, що за заявами [PERSON] та [PERSON] було виїздом на місце за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що у травні 2023р. змінився власник 14/100 частин будинку - з [PERSON] на [PERSON] , господарське приміщення, власником якого є [PERSON] - зачинено, майстерня з ремонту одягу не працює, у житловому приміщенні, власником якого є [PERSON] - розміщено обладнання «салону краси» та обладнано окремий вхід, рекомендовано: заявниці [PERSON] звернутися до Державної інспекції архітектури та містобудування України за адресою: [ADDRESS] щодо проведення перевірки дотримання [PERSON] законодавства щодо розміщення у житловому будинку «салону краси» та провести роботи зі знищенню каналізаційного колодязя №4, оскільки він порушує санітарні норми, використовувати каналізаційний колодязь №1, здійснювати вивіз рідких побутових відходів; [PERSON] - використовувати каналізаційний колодязь №3, здійснювати вивіз рідких побутових відходів; заявниці [PERSON] використовувати нерухоме майно за призначенням та оформити відповідні документи; в разі невиконання [PERSON] рекомендацій комісії з приводу розміщення колодязю №4 - вирішувати питання шляхом звернення з відповідним позовом до суду (а.с.24-27, з фото); - акт-вимога від 20.07.2023р. АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» щодо приведення розрахункових засобів обліку та схем іх підключнення у відповідність до вимог ПРРЕЕ, ККО, ПУЕ, ПТЕЕС та ін. нормативно-технічних документів (а.с.28); - згідно пояснень у відзиві на позов, відповідачка [PERSON] стверджує, що 16.07.2024р. приблизно об 11:00 годині [PERSON] , яка працює у «салоні краси», власником якого є [PERSON] , вчинила бійку, та нанесла їй тілесні пошкодження, надавши в якості доказу копії своїх заяв до Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 06.09.2024р. і 10.09.2024р., та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.07.2024р. (а.с.79), однак не надавши доказів закінчення досудового розслідування, яке за чинним законодавством має тривати два місяці, та не надавши доказів направлення матеріалів кримінального провадження до суду, та не пояснивши, яким чином [PERSON] , яка перебувала у «салоні краси», спричинила тілесні ушкодження їй, відповідачці [PERSON] , яку туди ніхто не запрошував, разом з тим й не надавши суду доказів наявності тілесних ушкоджень; - під час дослідження доказів, у нарадчій кімнаті суддею, за елементарним пошуком у «гугл-сервісі» на запит « [PERSON] » [INFO] - дійсно відкривається безліч інформації, аналогічній, що надана позивачкою у скрін-шотах, а саме, на соціальній сторінці сервісу «YouTube» - особистий канал з назвою « [INFO] » з напівоголеною жінкою у шкіряному вбранні на аватарці та з обличчям, що робить її схожою на відповідачку (скріншоти долучаються), - зазначена наступна інформація: Канал створено 4 лип. 2018?р., @ [NUMBER] , Підписалося 2,85 тис. користувачів 405 відео… « [INFO] »… [INFO] : @ [NUMBER] , [INFO] : [INFO], Відомості про канал: [INFO] , тощо; - серед чисельних розміщених відео на цьому каналі «YouTube» є під назвою: «15/10/2024 ПРОДАЖНЫЕ СОСЕДИ х Бездействие местных властей. х КОРРУПЦИЯ х г.Болград, ул.Инзовская,140» - розміщено відео жінки з наступним підписом під ним «48 332 перегляди 15 жовт. 2024?р. ОДЕССА, Группа несовершеннолетних байкеров-футболистов на мопедах, без регистрационных номеров совершают хулиганство Відповідно до статті 296 Кримільного кодексу України (КК України) кримінальним правопорушенням вважається вчинення хуліганства - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи вийнятковим цинізмом. Бездействие местных властей. х КОРРУПЦИЯ х По вине полицейского [PERSON] , длится беспредел: нападения, избиения, шантаж, угрозы жизни жителей дома, по адресу Инзовская 140, г. Болград. Причина: не даем согласие на открытие коммерции в нашем общем домовладении», та на самому відео розміщено текст: « [PERSON] - соседка, поддерживает жену полицейского [PERSON] , вот вам и ответ на ее реакцию»… та багато аналогічних, ([INFO]) - які дійсно містять ознаки переслідування позивачки [PERSON] відповідачкою [PERSON] ; - соціальна мережа Тік-Ток також містить сторінку з назвою: «Тik-Tok: @ [NUMBER] » і великою кількістю відеозаписів з назвами та коментарями щодо поліції Болграда, поліцейського [PERSON] , його дружини [PERSON] , з фіксуванням обличчя кожного з них, а також відеозаписи щодо Болградської міської ради з принизливим коментарем, стосовно поліці м.Болграду з принизлививими коментарями і підписами «корупція», в сенсі, що «поліція Болграду - корупціонери», а також відеозапис судового засідання суду, що розповсюджене без дозволу суду з підтекстом, що посягають на честь, гідність і ділову репутацію суду з назвою «судебная корупция» та судді, яка розглядає справу №497/3013/23 з позовом [PERSON] до Болградської міської ради Одеської області, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виділення частки майна в окрему одиницю нерухомого майна; - також є посилання на Тik-Tok: @ [NUMBER] , @ [NUMBER] Instagram: [INFO] Telegram: [INFO], та платформу « Яндекс РУ » - яке в Україні не відкривається ([INFO]). Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (ст.297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (ст.299 ЦК України). Згідно з ч.1ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. У рішенні від 08 липня 1986 року у справі Lingens v.Austria (заява 12/1984/84/131) ЄСПЛ розрізнив факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована п.1ст.10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження №61-48302св18) зазначено, що: «Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів». У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 757/43705/19-ц (провадження № 61-9538св20) зроблено такі висновки: «Під час розгляду справ про захист ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною завданням суду є забезпечення балансу прав та свобод учасників інформаційних правовідносин щодо недопущення поширення інформації, яка не відповідає дійсності, - з одного боку (приватний інтерес), а з іншого - недопущення ситуації, коли такі позови використовуються з метою обмеження загальних засад свободи слова, права громадськості бути обізнаною (публічний інтерес). Розглядаючи зазначені спори, суд зобов`язаний виважено підійти до необхідності обмеження свободи вираження поглядів та ретельно обґрунтувати ухвалене рішення щодо наявності в інформації, яка визнається недостовірною, ознак реального завдання шкоди репутації, порушення прав інших осіб, з метою забезпечення професійного захисту журналістики та недопущення надмірного втручання в право громадськості на отримання інформації». Відповідно до статей 12 81 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У цьому позові позивач визначає підставою позову, яка спрямована на захист її як людини, підприємця і дружини працівника поліції - честі, гідності та ділової репутації - факт використання і розповсюдження відповідачкою [PERSON] відеозображень в соціальних мережах без відповідної згоди на це її, позивачки та її чоловіка, а також поширення недостовірної та принизливої честь, гідність і ділову репутацію інформації про них у мережі Інтернет. Відповідно до ч.ч.1,3ст. 308 ЦК України фотографії, відео, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених ч.4ст.303 цього Кодексу. Відео може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, лише в разі, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб. Тлумачення ст.308 ЦК України дає підстави стверджувати, що, за загальним правилом, відео, фотограції, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показане, відтворене, розповсюджене лише за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких фізична особа позувала авторові за плату, або ж це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб. Втім, в останньому випадку потрібно враховувати, що використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи, має бути виправдана переважаючим публічним інтересом. Для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи потрібно утриматися від публікації відверто особистих фотографій, якщо це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу. Законодавство не визначає, як має бути оформлена згода фізичної особи на використання фотографії з її зображенням. Тобто, надаючи оцінку існуванню відповідної згоди, потрібно враховувати, що згода може бути надана у письмовому виді, усно, а також у формі мовчазної згоди. Мовчазна згода може проявлятися в тому, що особа знала й бачила, що її знімають на фото чи відеокамеру, але не висловила своїх заперечень щодо проведення зйомок, а також у випадку самостійного розміщення фото чи відеозображення для необмеженого кола користувачів і без зазначення про існування авторських чи суміжних прав на них. Поширення (розміщення) фото, відео матеріалів у соціальній мережі в Інтернеті без обмеження кола користувачів, які можуть переглядати це відео з зображенням позивачки [PERSON] , та її чоловіка - стверджує позивачка, - є публічним показом фото, яке здійснює відповідачка [PERSON] самостійно та без дозволу, та й ще з принизливим підтекстом, коментарями і підписами. Тож використання таких фото відео нє є правомірним, адже попереднє поширення (розміщення) у соціальній мережі було публічним без згоди позивачки. Вказаними діями відповідачки, вважає позивачка, - порушено її, позивача, немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. У відповідності ст.270 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі встановленого відповідно до Конституції України. Згідно ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова №1, згідно ст.68 Конституції України, - кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності до ст.277 ЦК України та роз`яснень, які містяться в п.19 Постанови №1 фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п.15 Постанови №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до абз.5,6 п.15 Постанови №1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. З урахуванням положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Оскільки інформація яка була поширена Відповідачем, та викладена в мережі «Internet» на ії сторінках, YouTube,, YouTube Shorts, «Instagram» , «Tik- tok», «Telegram», «Facebook» має негативний неправдивий характер, адже стає відомою третім особам про неправдиві відомості стосовно позивача, чим порушує її майнові права. Поширена інформація не є оціночними судженнями, а переконливими твердженнями, - тому обов`язок доказування достовірності інформації покладається на відповідача. Згідно п.4 Постанови №1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Поширення неправдивої інформації відповідачем проявляє його негативне ставлення до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності. Таким чином, судом встановлено, що позивач вважає вказану інформацію, розповсюджену відповідачем у цих публікаціях відносно нього необмеженому колу осіб: негативною, недостовірною, наклепницькою, висловлену у фактичних твердженнях, яка не має жодного підґрунтя та підтвердження, що є наслідком порушенням немайнових прав позивача: честі, гідності та ділової репутації, за наслідком чого підлягає обов`язковому спростуванню. Так, судом перевірено шляхом огляду у нарадчій кімнаті і здійснення скріншотів веб-сторінок, які зазначені позивачкою та забезпечують доступ до спірної інформації оприлюдненої у цих публікаціях , під час чого встановлено, що доступ до них є вільним в мережі Інтернет та не обмеженим. Доступ до спірних Публікацій можливо здійснити за вказаними веб-посиланнями Публікацій. Для огляду висвітлених у соцмережах і Сторінках відповідачки Публікацій е можливість доступу без авторизації для користувачів, є доступу за вищевказаними веб-посиланнями або шляхом авторизації у мессенджері «Telegram» та соціальній мережі «Facebook» та подальшим входом за критерієм назви відповідної Сторінки чи Каналу без жодних обмежень. Оскільки зазначені Канали і Сторінки є доступними невизначеному колу осіб, суд вважає, що така інформація розповсюджена відповідачем невизначеному колу осіб. Поширена відповідачем інформація у вказаних публікаціях за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення протиправних дій. Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України). Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. Конституційний Суд України нагосив у рішенні Великої палати у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019, що конституційні приписи щодо презумпції невинуватості та неприпустимості притягнення особи до відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів мають застосовуватися рівною мірою до всіх осіб. Конституція України не допускає звуження чи скасування вказаних гарантій стосовно окремих категорій осіб. Проте позивачка та її чоловік, а також інші особи, які зафіксовані на відо вдповідачки - жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувалися, та відсутні відомості про здійснення відносно них досудового або судового розслідування, а сама по собі заява відповідачки до поліції на дії будь-кого з оточуючих її осіб, у т.ч. і щодо позивачки, її чоловіка та сусідів і знайомих - не є доказом вчинення цими особами будь-яких правопорушень. Викладена у текстах вказаних публікацій автором є інформацією про фактичні дані, події та явища, виражена у формі констатації конкретних фактів і обставин, які можливо перевірити та встановити, а отже це не є оціночні судження автора тексту. Інформація, поширена відповідачем містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і, як наслідок, відноситься до недостовірної і може бути спростована. Поширена відповідачем відносно позивача інформація є недостовірною та такою, що стосується його дій, які підпадають під ознаки корупційного та кримінального правопорушень. Викладена недостовірна інформація відповідачем і поширена невизначеному колу осіб, вказує суспільству на те, що [PERSON] є злочинцем, корупціонером, особою з кримінальним минулом, тощо. Натомість, вказані твердження не лише є недостовірними, а не узгоджуються з моральними чеснотами позивача, які є визначеними, конкретизованими, послідовними, відображаються і втілюються у повсякденних діях останнього. Позивачка є мешканкою м.Болград, дружиною працівника поліції, негативної характеристики щодо неї відсутня, а своєчасне реагування її на зауваження представників місцевої територіальної громади - працівників міської ради - стосовно порушень з користування земельною ділянкою, - негайна сплата штрафу відразу після складення відповідного акту і ухвалення рішення - свідчить навпаки про її законослухняність. Стосовно підприємницької діяльності позивачки, проти якої відповідачка розгорнула свої «бойові дії» як на подвір`ї спірного домоволодіння, в якому розташовані квартири позивачки і відповідачки, відкрито викладаючи адресу розташування квартири позивачки у соцмережах без згоди власника - позивачки - суд з`ясував наступне. Позивачка [PERSON] є ФОПом - фізичною особою-підприємцем, зареєстрована у встановленому Законом порядку, сплачує податки, про що надала суду докази. Підприємницька діяльність її не є промисловою і відбувається у приміщенні, що є її приватною власністю - про що суду надано докази: договір купівлі продажу квартири у будинку [ADDRESS] , яка є однією з центральних вулиць вказаного міста, де є багато фасадних квартир у житлових будинках, в яких здійснюється дрібна підприємницька діяльність, а саме, поряд розташовані торгівельні центри «АТБ (Інзовська,120), «Аврора» (Інзовська,133-а), «М`ясомаркет» (Інзовська,118), місцевий ринок (Інзовська,116), басейн (Інзовська 131-а), магазин «Єва» (Інзовська,131), та безліч інших магазинів в цьому квадраті та закладів з надання послуг - з продажу м`яса - 2 магазини, хліба, у т.ч. сімейна пекарня, дві аптеки, перукарня, весільний і меблевий салон, магазин « [INFO] », квіткові магазини… тощо, там завжди людно, багато автомобілів, парковки біля кожного магазину чи салону та торгівельного центру… тому тврдження відповідачки [PERSON] в її запереченнях про те, що їй заважає шум фену з квартири позивачки [PERSON] а також відвідувачі квартири позивачки - є принаймні неспроможними. Так, Державні будівельні норми визначають житлове приміщення як опалюване приміщення, розташоване у наземному поверсі, призначене для цілорічного проживання. А нежитловим приміщеннмя є приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до структури житлового фонду. Законодавчою основою для переведення житлових приміщень в нежитлові є стаття 8 Житлового кодексу, яка хоч і стверджує, що такі дії, як правило, не допускаються, та дозволяє винятки з цього правила за рішенням відповідної місцевої ради. Цивільний Кодекс України у ч.1ст.319 передбачає право кожного розпоряджатись нерухомим майном чи його частиною на власний розсуд. Аналогічна норма міститься у ст.150 Житлового Кодексу України. Проте, це зовсім не означає, що зі своїм власним житлом можна зробити та переобладнати його у будь-що і ось чому. Стаття 320 ЦК України хоч і констатує право власника "використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності", однак дає уточнення, що "... крім випадків, встановлених законом". На сьогоднішній день, перелік випадків, які обмежують право власника житлового приміщення міститься у нормах ЦК України (ст.383 ) та ЖК України (ст.6), в яких чітко вказано, що обмеження використання житла стосуються організації промислового виробництва або потреб промислового характеру. Таким чином, заборона стосується лише виробничих об`єктів, які пов`язані із процесом виготовлення. Заборони щодо розміщення в житловому приміщення адміністративного офісу виробництва (бухгалтерського чи юридичного відділу), такого в законодавстві не міститься. Попри прямі заборони слід пам`ятати, що треба взяти до уваги, що будь-яке переобладнання свого житла у офіс чи магазин не повинно порушувати права інших мешканців будинку, або сусідів, на що вказує ч.5ст.391 ЦК України та ч. 4 ст. 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків». Помилковою є думка, що перед здійсненням будь-яких дій зі своїм власним житлом (переобладнанням його в офіс, магазин, спортивний кабінет) необхідна думка чи письмова згода сусідів. Така згода не є обов`язковим атрибутом такого переобладнання. Однак, якщо є змога зібрати підписи сусідів в один документ - зайвим він точно не буде. Таким чином, прямий дозвіл на використання житлового приміщення для підприємницької діяльності у законодавстві не передбачений, лише у вигляді "дозволено те, що не заборонено законом", що і стало підставою для неодноразових звернень як фізичних так і юридичних осіб до органів державної влади. І правомірність такого використання неодноразово підтверджував Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, вказуючи, що "...на думку Держпідприємництва України, громадяни, які використовують жиле приміщення відповідно до його призначення (мешкають в ньому), дотримуються правил користування жилими приміщеннями (не використовують житлові приміщення для провадження господарської діяльності промислового характеру), не завдають шкоди навколишньому середовищу, не порушують права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави - можуть використовувати жиле приміщення для здійснення підприємницької діяльності." (Лист Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 15.09.2006 № 6700). Аналогічну за змістом відповідь Комітет надавав листом від 31.07.2007 № 5620. Звісно, думка Комітету не є визначальною під час спору чи при ухвалення рішення щодо використання житла під потреби бізнесу, однак, перевагою на користь законності такого використання точно є. Тож, як бачимо, що використовувати своє власне житло під потреби підприємницької діяльності є цілком законно, за умови що таке житлове приміщення не буде використовуватися для промислових цілей та не буде порушувати права інших осіб та буде дотриманий порядок переведення житлового приміщення у статус нежитлового. Виключення з правил або більш широке трактування таких правил завжди матимуть місце, а з точки зору суду це скоріше уміння довести правоту своїх дій чи неправоту дій іншого. Судова практика у спорах щодо використання власного житла у підприємницькій діяльності не така напрацьована та багата своїми рішеннями, однак декілька рішень, на які можна сміливо посилатись, коли Вам скажуть про незаконність таких дій - є. Спори, зазвичай, стосуються процедурних моментів, які перешкоджають переведенню житлового приміщення у статус нежитлового. На сьогоднішній день єдиним офіційним способом перевести житлове приміщення у нежитлове - отримати відповідне рішення міської ради. Рішення міська рада надавати не завжди погоджується, посилаючись на відсутність документа, який би підтверджував факт непридатності житла його для проживання. Такий формальний підхід до розгляду звернення заявників, на думку судів, є порушенням прав власників житла, оскільки "власник квартири має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Використання об`єкта власності обмежується мотивами незавдання шкоди правам, свободам та гідності інших громадян, інтересам суспільства. При цьому, право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності у порядку та з обмеженнями, встановленими законом, прямо закріплене ст.320 ЦК України" (рішення ВСУ від 30.10.2018 у справі №524/7508/15-а). Таким чином, вирішальним чинником для використання власного нерухомого майна у підприємницькій діяльності є не згода сусідів, а переведення такого приміщення з житлового фонду у нежитловий та сплата необхідних податків і зборів, а «пильні» сусіди можуть лише прискорити оформлення власником (орендатором) приміщення з нежитлового у житлове, адже уникнення обов`язкової реєстрації статусу підприємця є недобросовісним, оскільки приховує від держави та інших суб`єктів господарського обороту справжній характер діяльності особи. Такі дії свідчать про протиправність діяння та наявність складу податкового правопорушення. Однак, як зазначено вище, Позивачка [PERSON] отримавши в дар від родича житло за вищевказаною адресою, до офіційного оформлення договору дарування здійснювала ремонт, потім зареєструвалася як ФОП і сплачує податки, продовжуючи оформлювати приміщення - як зазначено вище - звернулася до суду з позовом про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна зі спільної часткової власності, оскільки фактично у будинку є кілька відокремлених приміщень, які за колишніми законами вважалися кваритрами, а за теперішніми - частинами будинку, і тому, для оформлення такого житла належним чином, разом з земельною ділянкою, на якій розташоване таке приміщення, - необхідно пройти відповідну процедуру, якої позивачка не уникає та здійснює. А тому твердження відповідачки на її соціальних сторінках у суоціальних загальнодоступних інтерет-мережах про недобросовісність позивачки [PERSON] - є неправдивою та недостовірною інформацію, а підписи і коментарі в цих відеороликах про корупційність та протиправність діянь позивачки [PERSON] та її чоловіка, який є, до того ж, працівником поліції - є інформацією, яка паплюжить їх честь, гідність, і ділову репутацію, Натомість, з відеороликів на сторінках у соцмережах відповідачки [PERSON] вбачається її протиправні дії, що можна цілком кваліфікувати як хуліганські - добре вбачається, як вона вламуэться без дозволу до приміщення позивачки [PERSON] - що є її приватною власністю, без дозволу власниці та її друзів, які там перебувають - веде відеозйомку, а потім з негативними коментарями і трактуваннями розповсюджує. Твердження у відзиві відповідачки [PERSON] про те, що своїми діями позивачка [PERSON] порушує її, відповідачки, та її матері - [PERSON] права - не конкретизовані та не підкріплені жодним доказом. Так, відповідачка [PERSON] у своїх письмових поясненнях у відзиві на позов стверджує, що позивачка [PERSON] створює шум у своїй квартирі, надаючи послуги «з краси» -парикмахерські, манікюра, тощо, але доказів того, чим саме їй, відповідачці та її матері ці послуги спричиняють незручності - не містять ані пояснення, ані додані до них копії документів. Натомість, позивачка [PERSON] до позову додала пояснення, підкріплені відповідною фототаблицею - про те, що нею, позивачкою, здійснені роботи зі звукоізоляції стіни, яка межує між квартирою її, позивачки, і відповідачки та її матері - що характеризує позивачку як людину, яка намагається уникати спричинення незручностей оточуючим, а її род діяльності - свідчить по прагнення до краси, покращення оточуючого середовища та люде. З відеороліків відповідачки [PERSON] вбачається, що на них зафіксована позивачка [PERSON] , яка сама працює у власному приміщенні, особисто з`являється до суду, до міської ради для вирішення усіх питань, які необхідні для оформлення її діяльності - що свідчить про працелюбство і законослухняність позивачки. Натомість відповідачка [PERSON] характеризується негативно - не зайнята суспільно-корисною працею, оскільки цілими днями слідкує за позивачкою, робить «репортажі» з її участю, розміщує це у соціальні мережі на свої чисельні сторінки… твердження відповідачки [PERSON] про те, що подруга позивачки [PERSON] - що була вислухана судом у судовому засіданні в якості свідка - [PERSON] - здійснювала відносно неї, відповідачки, неправомірні дії - не підтверджені нічим іншим, ніж хаявою відповідачки до поліції та внесенням відомостей. викладених НЕЮ в ЇЇ заяві до реєстру досудових розслідувань. Натомість. з її ж, відповідачки, відеороликів, вбачається, як позивачка і її гості, захищаючись від неправомірних дій відповідачки [PERSON] , яка без дозволю вламується до приміщення позивачки [PERSON] , знімаючи всіх, хто там знаходиться, без їх дозволу - оскільки чітко видно. як люди ховаються, відвертаються та прикривають обличчя, щоби їх без їх дозволу не фільмували, - у спробах припинити протиправний напад на приміщення [PERSON] і припинити неправомірну відеофіксацію - закривають перед нею, відповідачкою [PERSON] , двері приміщення квартири, що належить [PERSON] , щоби [PERSON] туди не увійшла. навіть водою з пляшки намагаються бризкати - з тією ж метою. Тобто, до квартири [PERSON] і її матері жоден з гостей позивачки [PERSON] , як і сама [PERSON] і її чоловік не підходили і не чіпали [PERSON] і її матір - принаймні матеріали справи таких доказів не містять. Отже, поширена відповідачкою інформація відносно позивачки про вчинення і причетність позивачки до вчинення протиправних дій, скоєння злочинів (корупція), є недостовірною, та безпідставною, необґрунтованою, наклепницькою, образливою. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання дій неправомірними є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанова Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Тому, стосовно позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди з відповідача слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). 20.12.2024р. суд апеляційної інстанції, лишивши в силі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва про спростування недостовірної інформації, поширеної громадським активістом своєю постановою у справі №22-ц/812/435/24 зазначив, що Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки інформації чи ідей, які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства (Карпюк та інші проти України, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). У рішенні ЄСПЛ «Лінгенс проти Австрії» суд також розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Крім того, у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Системний аналіз зазначених норм права з урахуванням релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише саме така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача). Тобто якраз конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в ЗМІ) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівні твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Крім того, за умовами ч.1ст.31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 євро. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже, так як судом встановлено порушення прав позивача приниженням честі та гідності внаслідок поширення недостовірної інформації, враховуючи, що позивач тривалий час намагався відновити своє порушене право шляхом звернення до суду з позовом про визнання дій неправомірними; дотримуючись принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позивач зазнав моральних страждань та до вішкодування підлягає моральна шкода в розмірі - 5000 грн. визнаних недостовірними висловлювань. На основі з`ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв"язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40грн. Крім того, згідно ст.262 ЦПК України, Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення. Суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено. Тому, враховуючи виявлені в ході розгляду цієї справи судом порушення відповідачкою [PERSON] чинного законодавства як стосовно окремих приватних осіб, так і такі, що направлені на підрив авторитету судовоі? гілки влади у виді відеороликів, які без дозволу суду розповсюджені в мережі інтернет та з підписами. які принижують честь, гідність і ділову репутацію судді - вбачаються обгрунтовані підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі та реагування судом відповідно до вимог чинного законодавства.

Outcome: approved