Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

20.05.2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області до суду звернулася позивач, [PERSON] , представник позивача адвокат Богачова Н.П. з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 29.05.2024 отримана інформація з Єдиного державного демографічного реєстру та з Верхньодніпровської міської ради про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 24.07.2024 року. 24.07.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 24.07.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.12.2024 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 16.12.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити їй додатковий строк, для подачі нею заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , у чотири місяці з часу набрання рішенням законної сили. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 26 листопада 1956 року одружились батьки позивача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу батьки мали ще двох дітей: брата позивача - [PERSON] та сестру позивача - [PERSON] . [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті матері позивача відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, кадастровий номер: 1221087000:01:091:0021, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Дніпропетровської області. За життя мати позивача склала заповіт на земельну частку( пай) на її ім`я, але позивач про це довгий час не знала. Після догляду хворої матері та її смерті і поховання, вона доглядала свого лежачого, через хворобу батька, а після його смерті займалась його похованням. Через довгий час по догляду за пристарілими та хворими батьками, похованнями, стан здоров`я самого позивача значно погіршився, через що вона змушена була лікуватись, а тому не зразу знайшла заповіт в будинку батьків, а тому вона не змогла вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи в порядку та строки передбачені законом для прийняття спадщини після померлої матері за заповітом та з позовом про продовження строків через суд. Спадкоємцями першої черги на майно матері позивача є позивач та рідні її брат та сестра, Відповідач -1 та Відповідач -2. 18 лютого 2022 року позивач звернулася до приватного нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Від нотаріуса вона дізналась, що фактично пропустила строк прийняття спадщини та отримала Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій. Позивач вважає, що строк прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, так як за життя мати не повідомила її про складення нею заповіту на земельну частку (пай) на її ім`я, а тому вона не знала про існування заповіту, доки не знайшла його, перебираючи документи, що належали за життя її матері, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, повідомивши, що у позовній заяві правильно викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] та [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть та копіями свідоцтв про народження і про укладення шлюбу. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, кадастровий номер: 1221087000:01:091:0021, що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Дніпропетровської області. Спадкоємцями за заповітом, посвідченим секретарем Мишуринрізької сільської ради від 24.03.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6, спадкового майна після смерті [PERSON] , є позивачка, [PERSON] в частині земельної ділянки, та відповідач [PERSON] на належну померлій частину житлового будинку, що підтверджується копією заповіту. 18.02.2022 року позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але постановою нотаріуса від 18.02.2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення її порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме, визнання причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому поважними причинами слід вважати об`єктивні, непереборні обставини, які стали на заваді спадкоємцю своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини в зв`язку з тим, що після поховання матері доглядала хворого батька, який помер через 10 місяців після матері, займалась його похованням. Після смерті батьків ще не зверталася до нотаріуса у зв`язку з погіршенням власного здоров`я. Таким чином судом встановлено, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Інші спадкоємці, брат та сестра позивачки приймають іншу спадщину після смерті батьків, та на земельну ділянку після смерті матері не претендують, що підтверджується матеріалами спадкових справ № 136/2021 та № 38/2022. За наведених вище обставин, на думку суду, причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем суд вважає поважними та вважає за потрібне визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Також суд вважає, відповідно до прохання позивачки, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачці тривалістю у чотири місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який буде достатнім для звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідачів у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved