Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

19 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач на підставі договору дарування з 22 серпня 2022 року є власником квартири [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі. [PERSON] є дочкою позивача. Відповідачі проживали в спірній квартирі до вересня 2022 року, потім переїхали на орендовану квартиру, а в травні 2023 року виїхали на постійне місце проживання за кордон. Відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться. Також, особистих речей відповідачів у квартирі немає. Реєстрація відповідачів у спірній квартирі створює позивачу перешкоди в реалізації її прав власника, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачі відзиви на позов не подали. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, з використанням засобів електронного зв`язку подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вказавши, що на даний час перебувають за межами України та з вересня 2022 року дійсно не проживають за зареєстрованим місцем проживання. Також зазначили, що проти задоволення позову не заперечують, оскільки до України повертатися наміру не мають. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] із 22 серпня 2022 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 22 серпня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4079, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 серпня 2022 року (а.с. 8, 9). Відповідно до вказаного вище договору [PERSON] (дарувальник) передала безоплатно у власність [PERSON] (обдаровувана) квартиру [ADDRESS] . Згідно із пунктом 1.9. даного договору на момент укладання цього правочину у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Права користування житлом у інших осіб, малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб відсутні. З копії довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12 вересня 2024 року № 5722, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, слідує, що станом на 11 вересня 2024 року у даній квартирі, крім позивача, зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-71677/18/24-вих від 17 жовтня 2024 року [PERSON] перетнув кордон України в напрямку виїзд 26 квітня 2023 року, [PERSON] - [INFO] , а [PERSON] [INFO] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~321\~Цивільного кодексу\~України право\~власності є\~непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно із частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи норми законодавства, що відповідачі не заперечують проти задоволення позову, а також те, що відповідачі не проживають за адресою реєстрації більше року, житлом не цікавляться, а тому суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved