Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

20.09.2024 року представник позивача адвокат Плівак Л.М., шляхом формування у системі «Електронний суд» звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовною заявою, за якою просила: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.10.2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Картузи Поморського воєводства Республіки Польща актовим записом №2205023/00/АМ/2019/961414. Заявлені вимоги представник позивача мотивувала тим, що спільне життя сторін не склалось через несумісність характерів, подружні відносини сторони не підтримують з листопада 2020 року, спільне господарство не ведуть, шлюб існує лише формально. Ухвалою судді від 01.10.2024 року позовну заяву було залишено без руху. \~ \~ \~ \~ 04.10.2024 року та 07.10.2024 року представником позивача, в порядку ст.185 ЦПК України було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.10.2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила розглядати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперучувала, також зазначила, що фактичні шлюбні відносини принилися з листопада 2020 року. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутность, позовні вимоги підтримує. Відповідач в призначені судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З відома позивача, суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 жовтня 2019 року сторони уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Картузи Поморського воєводства Республіки Польща зроблено актовий запис №2205023/00/АМ/2019/961414. Оскільки шлюб між сторонами, які є громадянами України, був укладений на території іноземної держави - Республіки Польща, правовідносини пов`язані із його розірванням, є такими, що містять іноземний елемент, оскільки юридичний факт - факт укладення шлюбу, який створив правовідносини між подружжям, мав місце на території іноземної держави. Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 9 Конституції України). У відповідності до ст. 24 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого\~Постановою ВР №3941-XII від 04.02.1994 форма укладення шлюбу визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої укладається шлюб. Умови укладення шлюбу визначаються для кожної із осіб, що вступають до шлюбу, законодавством Договірної Сторони, громадянином якої вона є. Згідно ст. 26 вказаного Договору розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються\~ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Спільним особистим законом позивача та відповідача, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Приписами ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Гаазька Конвенція, скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003 року. Частиною 1 ст.15 між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 24.05.1993, ратифікованого Постановою ВР України від №3941-ХІІ від 04.02.1994, визначено, що силу документа на території однієї з Договірних Сторін, мають документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося. Подружні стосунки припинені, спільне господарство сторони не ведуть та проживають окремо з листопада 2020 року. Про фактичне припинення подружніх стосунків з листопада 2020 року у своїй особистій заяві зазначила [PERSON] . З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що подальше спільне життя позивача та відповідача неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що на підставі ст.112 СК України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] ». Вимог щодо стягнення судових витрат, позивачем заявлено не було.

Outcome: approved