Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яким, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачів на її користь 63554,73 грн матеріальної шкоди (витрат на лікування) та 110000,00 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди з врахуванням ліміту відповідальності страховика ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», вирішити питання судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2015р. близько 11 год. 15хв., відповідач [PERSON] , керуючи належним їй, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ - 2107» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що являється засобом підвищеної небезпеки, рухаючись по проїжджій частині вулиці Винниченка у м. Червонограді, яка являється другорядною дорогою, наближаючись до перехрестя вказаної вулиці з вулицею Чорновола у м. Червонограді, що являється головною дорогою, проявила неуважність та неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2 розділу 3.3 ПДР України та порушивши пункти 1.3., 15, 1.10., 2.3 (б, д), 10.1., 16.11 ПДР, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , під її керуванням, який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки, шиловидного відростка правої ліктьової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (висновок комісійної судово-медичної експертизи N?150 від 5.10.2017р.). У зв`язку з отриманим при ДТП ушкодженням здоров`я, позивач змушена була проходити неодноразово стаціонарне (з 26.10.2015р по 09.11.2015р. та з 11.11.2015р по 02.12.2015р.) в Червоноградській ЦМ і амбулаторне лікування. З місця події у важкому стані була доставлена у названу лікарню швидкою медичною допомогою, та вимушена була витратити значні кошти на лікування, придбання і лікарських засобів, діагностику, протезування в «Центрі стоматологічної імплантації та протезування ТОВ «ММ», у зв`язку з ушкодженням при ДТП штучних конструкцій, наявних на її щелепах, а саме, зламами абатмента на імпланті одного зуба, та зламами металокерамічної коронки іншого зуба, розцементуванням ортопедичної конструкції на імплантат в ділянці 3-х зубів, та коронки на одному зубі, які є дороговартісними, але для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень експертами до уваги не брались, через їх штучність, хоч змушена була їх відновити, поскільки не могла ходити беззубою та у звязку з тим, що ушкодження раніше встановлених зубів заважало їй навіть нормально харчуватися, а відтак це негативно впливало на її самопочуття і стан її здоров`я. Вказує, що при ДТП вона втратила свідомість та в лікарню була доставлена з болями правого променево-зап?ястного суглобу і голови, болями в ділянці шиї, які віддавали в праву руку, загальною слабкістю. Такий стан у неї був тривалим. Через біль в правому променево-зап?ястному суглобі активно рухати цією рукою не могла, а пасивні рухи було значно утруднені і супроводжувались хрустом. Операція по складаю руки проводилась під наркозом, що вважає небезпечним для її життя. Також відчувала дискомфорт і болі в області зубо-щелепового апарату, який змушена була відновлювати після ДТП, шляхом неодноразового оперативного втручання, через що також переносила фізичний біль і душевні страждання. Таким чином, протягом тривалого часу позивач була змушена переносити фізичний біль та страждання у зв?язку з ушкодженням здоров?я і каліцтвом, спричиненим протиправними діяннями [PERSON] із-за вчиненого з її вини ДТП, в ході якого отримала ушкодження здоровя та був пошкоджений автомобіль, як знаходився у володінні позивачки, власник якого звернувся з іншим позовом про відшкодування йому спричиненої матеріальної і моральної шкоди пошкодженням його майна і така справа знаходиться в даний час в провадженні Сокальського районного суду Львівської області. Зазначає, що необхідність тривалого лікування привела до вимушених змін у її житті, порушення укладу її життя на відновлення якого прийшлось затрачати багато часу. Як вже вказувалося, через пошкодження зубних конструкції, вона тривалий час не могла нормально харчуватися, оскільки металокерамічні протези були зруйновані, а їх відновити та замінити вдалося аж за півроку. При цьому довший період часу вона постійно відчувала дискомфорт в ротовій порожнині, біль, через який вона навіть не могла спати, а не те, що їсти. Через перелом правої руки, яка є її «робочою» рукою, на період більш як півроку вона була позбавлена можливості нормально вести свій спосіб життя, працювати, переміщатися і навіть доглядати за собою. Всі ці вимушені зміни у її житті, які настали через винні дії [PERSON] , призвели до душевних страждань і, як наслідок, до матеріальної і моральної шкоди, яка до цього часу їй не відшкодована ні винною в ДТП особою ( [PERSON] ), ні страховою компанією - відповідачем ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі - СК «КНЯЖА»), яка відразу була повідомлена про цей страховий випадок та в якій [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам, згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вироком Червноградського міського суду Львівської області від 28.12.2022 року у справі № 459/3554/18 [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Цим вже вироком було відмовлено у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди через невірне визначення кола відповідачів, зокрема не пред`явлення позову до страховика. Ухвалою Львівського апеляційного суду вирок суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні цивільного позову та призначено розгляд такого в порядку цивільного судочинства. З посиланням на норми матеріального права та правові позиції в подібних спорах, просить задовольнити її позов. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 11.08.2023 року відкрито спрощене провадження у справі Ухвалою від 09.05.2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Бордюка М.Й., до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». 29.05.2024 року відповідач ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало відзив, яким заперечило проти позову, зокрема з підстав пропуску позивачем трьохрічного строку звернення до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди в межах лімітів страхової відповідальності, оскільки вимога до ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» була заявлена лише 22.09.2023 року, в той час, як подія мала місце 26.10.2015 року. Крім цього, вказує, що долучені позивачем фінансові документи не підтверджені медичною документацією, є нечитабельними, а відтак профільний закон не передбачає відшкодування страховиком таких витрат. Просить відмовити в задоволенні позову. Представники відповідачки подали заперечення проти позову, якими висловлено позицію про те, що відповідачка [PERSON] є неналежним відповідачем у справі внаслідок страхування своєї цивільної відповідальності, а відтак належним відповідачем вважають ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю з підстав заявлених в позові та додатках до нього, вказавши, що в даному випадку строки позовної давності не можуть бути застосовані, оскільки шкода спричинена кримінальним правпорушенням, а відтак просить задовольнити позов повністю. Представник відповідача ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, у відзиві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Представники відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, аналогічних викладеним у клопотанні від 22.03.2024 року, зокрема: що належним відповідачем в межах ліміту цивільної відповідальності є страховик, докази, подані на підтвердження придбання ліків, не містять інформації, що саме такі ліки були призначені позивачу, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною подією та ушкодженням імплантів, а також не доведено розміру моральної шкоди, оскільки, на їх думку, така може бути відшкодована в розмірі 5000-10000 гривень. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що визнає спричинення шкоди, завданої переломом руки, але не поламкою імплантів. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та її представників, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження № 450/3664/18 Червоноградського міського суду Львівської області, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.\~77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2022 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за те, що 26 жовтня 2015 року близько 11.15 год, керуючи належним їй, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що являється засобом підвищеної небезпеки, слідуючи по проїжджій частині вулиці Винниченка у місті Червоноград, Львівської області, яка є другорядною дорогою, наближаючись до перехрестя вказаної вулиці з вулицею Чорновола, що є головною дорогою, проявила неуважність та неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2. розділу 33 ПДР України, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence» з номерним знаком [NUMBER] , який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя. В результаті таких протиправних дій водія [PERSON] на перехресті вулиці Чорновола з вулицею Винниченка, міста Червоноград, відбулось зіткнення даних автомобілей. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Fluence» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки шиловидного відростка правої ліктьової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я…….Вищевказані порушення Правил дорожнього руху обвинуваченої перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпіла [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Цим же вироком [PERSON] звільнено від призначеного покарання за даним вироком на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. У задоволенні цивільного позову потерпілої [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином внаслідок ДТП (а.с.44-47 т.1) про стягнення 63554,73 грн. матеріальної шкоди та 63000 грн. моральної шкоди відмовлено. Відмовляючи в задоволенні цивільного позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення та захисту не надано доказів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП. В матеріалах справи такі дані відсутні. Страхова компанія чи МТСБУ України не залучалась позивачкою в якості відповідача за цивільним позовом. Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика або МТСБУ), то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №199/6524/18 (провадження №51-1748км19). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13.07.2023р. вирок Червоноградського міського суду Львівської області скасовано в частині вирішення цивільного позову, призначивши його новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~ \~Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір в частині визначення розміру відшкодування та розмежування відповідальності за позовом, суд виходить з наступного. Так, відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В свою чергу, страхування\~це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). У\~статті 979 ЦК України\~зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1\~ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що внаслідок винних дій [PERSON] позивач отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки шиловидного відростка правої ліктьової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. При цьому, пошкодження штучних конструкцій при визначенні ступеня ушкодження здоров`я не враховується. Цивільна відповідальність винної особи була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією полісу № АЕ/4461941 від (т.1. а.с.39) . Таким чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час, між відповідачем [PERSON] та страховою компанією ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вказує Верховний суд, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст.23, 24 цього ж закону, шкодою,\~заподіяною життю\~та здоров`ю\~потерпілого внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода,\~пов`язана із\~смертю потерпілого. \~У зв`язку\~з лікуванням\~потерпілого відшкодовуються\~обґрунтовані витрати,\~пов`язані з\~доставкою,\~розміщенням,\~утриманням,\~діагностикою,\~лікуванням,\~протезуванням та\~реабілітацією потерпілого\~у відповідному\~закладі охорони\~здоров`я,\~медичним піклуванням,\~лікуванням у\~домашніх умовах\~та придбанням\~лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Одночасно, ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що страховиком (у випадках, передбачених\~підпунктами "г"\~і\~"ґ"\~пункту 41.1 та\~підпунктом "в"\~пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, з врахуванням заявлених позовних вимог, відшкодування шкоди повинно бути покладено на відповідача ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі обгрунтованих витрат, понесених на лікуванням потерпілого, що пов`язані з діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, та придбанням лікарських засобів, моральна шкода в розмірі не більше 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю; а на винну особу моральна шкода в решті визначеної судом суми. Вирішуючи питання щодо визначення розміру витрат, понесених на лікування потерпілого, що пов`язані з діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, та придбанням лікарських засобів, суд виходить з того, що відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на ліки,\~ лікування, протезування (крім протезів з\~ дорогоцінних \~ металів),\~ придбання\~ санаторно-курортних\~ путівок, речей догляду за\~ потерпілим\~ визначаються\~ на\~ підставі\~ рецептів лікарів, \~ довідок\~ або\~ рахунків\~ про\~ їх\~ вартість.\~ З представлених суду чеків з аптечних установ, вбачається лише назва препаратів та їх вартість, проте не подано жодного документу, який би давав можливість встановити, що саме ці медичні препарати є рекомендованими лікарями та відносяться до лікування позивачки. Разом з тим, на думку суду, є підтвердженими витрати, понесені на протезування в «Центрі стоматологічної імплантації та протезування ТОВ «ММ», у зв`язку з ушкодженням при ДТП штучних конструкцій, наявних на її щелепах, а саме, зламами абатмента на імпланті одного зуба, та зламами металокерамічної коронки іншого зуба, розцементуванням ортопедичної конструкції на імплантат в ділянці 3-х зубів, та коронки на одному зубі, виходячи з наступного: Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема висновків судово-медичних експертиз, із медичної картки хворої № 219/04 Центру стоматологічної імплантації та протезування ТзОВ «ММ», [PERSON] у 2005 році було проведено оперативне втручання імплантацію двоетапову дистальних відділів нижньої щелепи (6ОД)…… \~04.11.2015р. - скарги на розцементування ортопедичної конструкції на нижній щелепі справа після ДТП, яка сталась 26.10.2015р. Об?єктивно: розцементування металоконструкції мостоподібного протезу з опорою на імпланти в ділянці 48-46 зубів. Під час огляду було виявлено злам абатмента на імпланті в ділянці 47-го зуба, а також злам металокерамічної коронки на 28-му зубі. Діагноз: «Злам абатмента на імпланті в ділянці 47-го зуба, злам металокерамічної коронки на 28-му зубі, розцементування ортопедичних конструкцій на імплантат 46-48 та коронки 28 зуба». Проведено фіксацію мостоподібного протезу з опорою на імпланти 46-48 зубів на тимчасовий цемент. 18.11.2015 р. - скарги на виникнення болей в ділянці нижньої щелепи зліва та справа під час жувальних нагрузок. Об?єктивно: наявні множинні сколи кераміки та злам абатмента в ділянці 47-го зуба. 18.03.2016 р. діагноз: «Патологічна стертість середнього ступеня 33, 32, 31, 41, 42, 43 зубів (т.2 а.с.223-224,241-245 справи №459/3664/18). Як вказує ВС у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19), причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Враховуючи те, що матеріали справи підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку внаслідок винний дій [PERSON] та заподіяною шкодою, яку позивачем доведено належними та допустимими доказами, розмір понесених витрат на таке протезування на суму 55930,00 гривень (т.1 а.с.7-8), то відшкодуванню підлягає саме вказана сума. Що стосується розміру моральної шкоди, то відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ч.1,2 п.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Як вказує ВС у постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. За змістом ч. 1 ст. 1167, ч.1 ст.1177 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що глибина,\~тривалість та\~істотність фізичних\~та душевних\~страждань,\~описані позивачем,\~є суб`єктивним,\~в той\~час як\~ ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень, які віднесені до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості є об`єктивним критерієм, а тому заявлений позивачем розмір відшкодування в розмірі 110\~000 грн. не доведений позивачем належними та допустимими доказами. В позовній заяві наведені лише загальні фрази та формулювання, в той час як інші належні та допустимі докази спричинення моральної шкоди саме в заявленому розмірі позивачем не надані. Суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт заподіяння позивачці тілесних ушкоджень у вказаний вище спосіб з усією очевидністю свідчить про заподіяння їй внаслідок цих дій моральної шкоди. При цьому у матеріалах справи відсутні докази щодо підтвердження розміру, виду, характеру та тривалості моральних страждань позивача саме в описаному в позові діапазоні. Тому суд приймає до уваги та визначає розмір відшкодування в сумі 55000 гривень. Разом з\~тим,\~відповідно до\~ст.35\~ЗУ «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.\~ Як вказує ВС у постанові від 31.03.2021 року в справі № 297/2187/19, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика\~із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні\~ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Застосування положень\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ не повинно обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим\~ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями\~15,\~16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист. Водночас,\~у межах кримінального провадження за ст.286 КК України\~факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к) і зводиться до того, що\~для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному\~ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. Таким чином, пред`явивши 21.03.2019 року цивільний позов в кримінальному провадженні, позивач реалізувала своє право на звернення до страхової компанії на виплату страхового відшкодування. Разом з тим, п. 37.1.4. ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що одна з підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Як вказує ВС у постанові КЦС ВС від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 щодо строків на подачу заяви про виплату страхового відшкодування КЦС ВС зауважує, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право. Одночасно, постановою ВП ВС від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вирішено чи є нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) підставою припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду. Як вказує ВС у цій постанові, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), ВП ВС з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Позивачем не надано доказів звернення до ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, завданої саме ушкодженням здоров`я відповідно до п.37.1.4. ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи те, що позивачем пропущено трьохрічний строк звернення за виплатою відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, визначений п.37.1.4. ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та позивач не вказує про поважність причин пропуску (не строків позовної давності), а вважає що в даному випадку відсутні строки звернення до суду через те, що шкода заподіяна внаслідок кримінального правопорушення, то суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині. Таким чином, в задоволенні стягнення зі ПрАТ СК\~«Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп»55930, 00 грн витрат на протезування та 2796,50 гривень на відшкодування моральної шкоди (55930,00 гривень х 5%=2796,50гривень) слід відмовити внаслідок пропуску трьохрічного строку звернення за виплатою страхового відшкодування, в задоволенні стягнення 7624,74 гривень витрат на лікування слід відмовити за недоведеністю розміру таких витрат, як таких що понесені на лікування). Відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З врахуванням наведеного, підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення 52203,50 гривень з відповідачки [PERSON] на відшкодування моральної шкоди (55000,00 гривень (визначений судом розмір морального відшкодування) 2796,50 гривень (ліміт відповідальності страховика на відшкодування моральної шкоди). \~ \~ \~ \~ Вирішуючи питання про стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави судового збору, від сплати якого позивач звільнений в силу закону, суд, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, адже вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, вважає, що до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 574 грн 80 коп., виходячи з наступного розрахунку 52203,50 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 1211,20 грн. (ставка судового збору) : 110000,0 грн. (сума заявлених позовних вимог).

Outcome: partial