Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

15 жовтня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за угодою № С-409-011218-21-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки в загальному розмірі 103279,81 грн, з яких прострочений борг 46080,47 грн, прострочені проценти 57018,08 грн, строкові проценти 181,26 грн. Крім цього, просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача 3028 грн у рахунок відшкодування судового збору сплаченого за подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що 03.02.2021, згідно умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку, між Банком та [PERSON] укладено Угоду № С-409-011218-21-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Укладаючи договір сторони погодили, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що оприлюднені на Інтернет-сторінці банку, умови йому роз`яснені, зрозумілі та він з ними згоден. Відповідно до умов договору, відповідач отримав кредит шляхом встановлення Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № UA503…..1134, операції за яким можуть здійснюватися за дебето-кредитною схемою обслуговування, з використанням електронного платіжного засобу, в межах встановленого Кредитного договором ліміту Кредитної лінії, доступного відповідачу. Сторони погодили процентну ставку за користування коштами кредитної лінії 24 %, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн, ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди 35500 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за угодою, але відповідач умови договору належним чином не виконував, останній платіж за угодою здійснив 21.01.2022, у зв`язку з чим, станом на 30.08.2024 він має загальну заборгованість в розмірі 103279,81 грн, яку представник позивача і просив стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] не визнав позов банку, про що надав суду відзив на позов. У відзиві [PERSON] вказав про не доведення позивачем позовних вимог, зокрема вважав неналежним доказом виписку по рахунку, що підписана [PERSON] , без надання доказів повноважень цієї особи на її складення, крім цього вважав виписку , угоду про відкриття кредитної лінії неналежно посвідченими, через відсутність печатки, підроблення печатки на них. Зазначав, що з анкети не вбачається факту прохання з його боку на отримання будь-якої кредитної картки, а сама копія анкети надана в нечитальному вигляді, відповідно є неналежним доказом по справі. Зазначав про не підписання ним тексту договору комплексного банківського обслуговування в АТ «Ідея Банк», вказував, що договір не містить жодного посилання на нього, а розрахунок заборгованості не підтверджує виконаних банком операцій, залежить від волевиявлення банку (а.с. 39-42). Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом. Позов містить заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 3). Відповідач (є користувачем системи ЕС) у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом. У відзиві виклав прохання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 42). Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст.\~43\~ЦПК України,\~учасники справи\~зобов`язані:\~сприяти своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати усі\~наявні у\~них докази\~в порядку\~та строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; Згідно зі ст. 76 ЦПК України, визначено поняття доказів та засобів доказування, а статтями 77- 80 ЦПК України, визначено вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів. Зокрема, в ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 03.02.2021 [PERSON] звернувся до АТ «Ідея Банк» та підписав угоду про відкриття Кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування С-409-011218-21-980. Вказана угода містить власноручний підпис [PERSON] (а.с. 15). За змістом цієї угоди, вона діє згідно умов договору комплексного банківського обслуговування. За умовами угоди, Банк відкриває клієнту поточний рахунок ІВАN 2620…..1134 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу MasterCard. Згідно п. 3 договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії 200000 грн., ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди 35500 грн та може бути змінений в межах максимального ліміту, за ініціативою банку, про що повідомляється клієнт. Умовами угоди визначено відсоткову ставку за кредитом 24 % річних та комісію за обслуговування картки. Умовами угоди визначено обов`язок внесення обов`язкового щомісячного платежу. Згідно п. 4 угоди, [PERSON] , нанесенням власноручного підпису під цією угодою, підтвердив дані про себе, акцептував Публічну пропозицію про приєднання до ДКБ ОФО, що зберігається на сайті банку, підтвердив, що в день укладення цієї Угоди умови угоди, тарифи йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім цього, [PERSON] доручив Банку вважати наданий у цій Угоді свій власноручний підпис зразком обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, що відкриті або будуть відкриті у Банку (п. 4.4.) (а.с. 15). Враховуючи зміст угоди, що надана позивачем суду, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що копія договору нечитабельна, що вона не містить його підпису, адже зміст Угоди повністю читабельний, в ньому викладено істотні умови договору, зокрема кредитний ліміт, відсоткова ставка, обов`язок щодо повернення кредитних коштів, тощо. Відповідачем не надано доказів на спростування факту підписання ним тексту договору, зокрема не спростовано належності йому підпису проставленого під тестом угоди. Клопотань про проведення відповідних експертиз, суду не подано, зразків власного підпису не надано. Доводи відповідача про неналежне посвідчення копії угоди від 03.02.2021 через нібито відсутність на ній печатки чи її підроблення (що саме по собі є взаємовиключним), є безпідставними, адже копія тексту угоди від 03.02.2021 посвідчена повноважним представником у порядку визначеному законодавством, містить відтиск печатки АТ «Ідеябанк» (а.с. 15). Будь-яких доказів підроблення проставленої печатки відповідачем суду не надано, клопотань про проведення відповідних експертиз не заявлено. Критично суд оцінює і доводи відповідача в частині того, що текст угоди не містить його прохання видати кредитну картку, адже досліджений зміст угоди свідчить прохання [PERSON] укласти з ним договір комплексного банківського обслуговування, встановити кредитний ліміт на відкритий рахунок, з використання ним електронного платіжного засобу MasterCard. Зміст угоди спростовує вищевказані доводи відповідача, в тому числі в частині відсутності в угоді даних про нього. Згідно виписки з вищевказаного рахунку № UA503…..1134, вже з першого місяця укладення договору та встановлення кредитного ліміту, відповідач [PERSON] активно користувався кредитними коштами, зокрема поповнював мобільний рахунок, перераховував кошти кредитного ліміту на різні картки, активно знімав готівку в банкоматах (а.с. 16-20). Доводи відповідача про те, що вказана виписка є неналежним доказом, суд розцінює критично, оскільки виписка є документом, що відображає всі операції по рахунку, вона надана суду в оригіналі, містить підпис працівника АТ «Ідея Банк», що її сформував - [PERSON] та штамп банку. Вказана виписка надана в оригіналі, що не вимагає її засвідчення за правилами засвідчення копії, про що вказував відповідач. Норми ЦПК України не вимагають надання до позову копії документа на підтвердження повноважень кожного працівника банку, який склав виписку. Виписка надана суду в оригіналі є додатком до позовної заяви, що подана уповноваженим представником банку, а тому доводи відповідача в частині неналежності виписки як доказу є безпідставними. Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 30.08.2024 [PERSON] заборгував банку 103279,81 грн., з яких прострочений борг 46080,47 грн., прострочені відсотки 57018,08 грн та строкові проценти 181,26 грн (а.с. 21). Вказаний розрахунок узгоджується з даними виписки по рахунку (а.с. 16-20). Відповідач заперечуючи проти позову, наданий позивачем розрахунок не спростував, альтернативного контрозрахнку не надав, клопотань про проведення відповідних експертиз не заявив, а тому виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, суд відхиляє доводи відповідача про неналежність та недопустимість розрахунку заборгованості як доказу. Про наявність заборгованості, її розмір, відповідач був повідомлений (а.с. 22-23), але навіть отримавши позов, не вжив заходів для погашення заборгованості перед кредитором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між АТ «ІдеяБанк» та [PERSON] , є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Беручи до уваги викладене, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. Крім того, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 3028 гривень (а.с. 2).

Outcome: approved