Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 липня 2000 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від подружнього життя сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] (повнолітній), та [PERSON] , [INFO] (неповнолітня). Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 03.04.2019 по справі № 365/55/19 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. З лютого 2017 року, після припинення сімейно-шлюбних стосунків, відповідачка покинула не тільки свого чоловіка (позивача), але і їхніх спільних дітей - [PERSON] , якому на той час було 16 років, та [PERSON] , якій на той час було 7 років. З того часу відповідачка не підтримує жодних зв`язків з дітьми, не надавала матеріальної допомоги на їх утримання, не брала участі у їх вихованні, не цікавилась станом їхнього здоров`я, фізичним, духовним і моральним розвитком, навчанням, тобто, повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Оскільки позбавлення батьківських прав допускається лише щодо дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, тому питання щодо позбавлення батьківських прав вирішується стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] . Ухвалою від 05.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, учасникам справи встановлено строки для подачі заяв по суті. Ухвалою від 18.11.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, визнав явку позивача [PERSON] обов`язковою для надання суду особистих пояснень, а також, викликав неповнолітню [PERSON] з метою забезпечення її права бути вислуханою з питання, що безпосередньо її стосується. В судове засідання з`явилися позивач [PERSON] , його представник - адвокат Костенко О.М., та неповнолітня [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності та/або відзиву на позовну заяву до суду не подала. Представник третьої особи Згурівської селищної ради, як органу опіки та піклування, -Мокронос В.І., просив розгляд справи проводити без участі представника Згурівської селищної ради, заявлені вимоги [PERSON] підтримує повністю та просить їх задовольнити. За змістом ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, зазначили, що з 2017 року позивач з відповідачкою припинили шлюбно-сімейні відносини і вона переїхала, покинувши його і дітей. Сину тоді було 16 років, доньці - 7 років. У 2019 році сторони розлучились за ініціативи відповідачки. Останнє, що відомо позивачу про місце перебування відповідачки це те, що вона десь у Чернігівській області, але напевне він не знає. Зараз спільний син сторін повнолітній, а донька навчається у 10 класі. Мати не цікавиться життям і здоров`ям доньки, її успіхами, не вітає з днем народження, не надає матеріальної допомоги та бере участі в її вихованні. Ще до повномасштабного вторгнення Росії на територію України відповідачка [PERSON] приїжджала на похорон свого батька, де бачила доньку. Проте до доньки вона навіть не підійшла та не спілкувалася з нею. Додатково представник позивача звернув увагу, що навіть під час війни, враховуючи наближеність бойових дій до місця проживання доньки, відповідачка [PERSON] жодного разу не поцікавилась життям і здоров`ям [PERSON] . Позивач, також, зазначив, що відмовляється від стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, сам має змогу її забезпечити, що й робив до цього. Неповнолітня [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що її мати [PERSON] покинула батька та їх із братом, коли їй було сім років. Причини такого вчинку вона не знає. Просто одного ранку прокинулась, а мами вже не було. Мати просто забрала свої речі і кудись поїхала, навіть не попрощавшись. Де мати зараз, їй невідомо. Її та брата виховував і забезпечував увесь час батько - [PERSON] , що й продовжує робити. На шкільні збори завжди ходить батько, який цікавиться її навчанням та успіхами, дбає про неї. Відколи мама поїхала, вона з нею нір азу не спілкувалася. Востаннє бачила її ще до війни на похоронах діда, проте мати до неї не підійшла та не виявила бажання з нею поспілкуватись. Вона, зі свого боку, теж до неї не підходила. [PERSON] не вітає її з днем народження, подарунків не присилає, матеріально не підтримує. Бабуся з боку матері проживає у с. Мала Березанка. Вона час від часу з нею бачиться. Проте про маму вони з бабусею не розмовляють. Бабуся жодного разу не казала їй про те, що мама щось запитувала про неї. Обставини, викладені в позові, також, підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17 - копія свідоцтва про народження). Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано рішенням Згурівського районного суду Київської області від 03.04.2019 у цивільній справі № 365/55/19, номер провадження 2/365/105/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (набрало законної сили 04.05.2019. Рішенням суду, зокрема, встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з лютого 2017 року (а.с. 18-20 - копія рішення). Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком, позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання батьком створені належні умови для проживання, [PERSON] має окрему кімнату, в якій облаштовано місце для відпочинку та навчання. [PERSON] забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, продуктами харчування, засобами гігієни та іншим. Батько [PERSON] - [PERSON] відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків. Донька повністю перебуває на утриманні батька (а.с. 21 - довідка від 22.07.2024 № 92, видана старостою Малоберезанського старостинського округу Згурівської селищної ради, а.с. 23 - копія Акту обстеження умов проживання). [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 2017 року не проживає з [PERSON] та своєю донькою [PERSON] . Мати не піклується про доньку, не цікавиться її життям та здоров`ям. [PERSON] жодного разу не зверталася до старостату з питань усунення перешкод у її праві на спілкування з донькою [PERSON] . Місце проживання чи перебування [PERSON] працівникам Малоберезанського старостату невідоме (а.с. 22 - копія довіди Малоберезанського старостату від 22.07.2024 № 93). [PERSON] , 2009 р.н., учениця 9-го класу (станом на дату надання характеристики), навчається в ОЗНЗ Новоолександрівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів з п`ятого класу, характеризується позитивно, проживає з батьком. Батько регулярно відвідує батьківські збори та приділяє належну увагу вихованню дочки. Мати у вихованні дочки участі не бере (а.с. 24 - характеристика навчального закладу). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 02 серпня 2024 року № 242 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . В обґрунтуванні даного висновку зазначено, що відповідачка понад 8 років з донькою [PERSON] не проживає, без поважних причин не виконує батьківських обов`язків щодо доньки, не створює належних умов проживання для неї, повністю самоусунулась від її виховання, утримання, не цікавиться її життям та здоров`ям. На засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Згурівської селищної ради, де вирішувалося питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки. Батько піклується про доньку, утримує матеріально, тримає на контролі її навчання, спілкується з вчителями, за місцем проживання характеризується позитивно. Вихованням та утриманням сина займається лише батько (а.с. 26 - копя рішення, а.с. 26-27 - копія висновку). Таким чином, відповідачка [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , участі в житті доньки не приймає, з нею не спілкується, вихованням та утриманням не займається, все це є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком, позивачем [PERSON] , який належним чином піклується про доньку. В свою чергу, мати, відповідачка [PERSON] з донькою не проживає, з нею не спілкується, її життям та здоров`ям не цікавиться. Все це свідчить про повну байдужість відповідачки до долі своєї доньки [PERSON] . Судом не встановлені поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачкою. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків з матір`ю. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У позовній заяві вимога про стягнення аліментів з відповідачки відсутня. У судовому засіданні у позивач [PERSON] зазначив, що не бажає отримувати від відповідачки аліменти. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначене, зокрема, відмову батька [PERSON] отримувати аліменти від [PERSON] ,

Outcome: approved