Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

01 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Зазначає в обгрунтування свого позову, що відповідачка умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не бере жодної участі у її вихованні, навчанні та розвитку не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний розвиток, не має поняття про матеріальне забезпечення дитини, не має контакту з дитиною взагалі, не спілкується з нею декілька років. Донька називає мамою його нову дружину, в них дуже добрі стосунки .Він намаггався змінити поведінку матері дитини, проте це неможливо, вони свідомо покинула дитину ще з дворічного віку.З того часу донька завжди проживала з ним, у догляді за нею йому спочатку допомагала його мати, потім дружина. Позбавлення відповідачки материнських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, адже тоді вони зможуть стати повноцінною родиною . Позивач самостійно утримає дитину та займається її вихованням. Позивач намагається забезпечити свою дочку всіма необхідними умовами для її повноцінного розвитку, в той час коли відповідачка не надавала і не надає ніякої допомоги, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дочка не отримує від матері жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Отже, відповідачка по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідувала і не відвідує вдома у дитячому садку, медичному закладі, та навіть і згадки не має які здібності в її дочки, та чим вона займається. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 08.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі , призначено підготовче судове засідання .Одночасно зобов`язано орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (вул.Канатна, 134. м.Одеса) надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 23.10.2024 року представник позивача заявив клопотання, в якому просив суд провести опитування дитини [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні для з`ясування її думки про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] . 28.10.2024 року представник позивача заявив клопотання, в якому просив суд викликати до суду та допитати в якості свідків наступних осіб : - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які можуть підьвердити відносини в родині та ставлення матері до доньки. Також на виконання вимог ухвали суду 17.10..2024 року до суду надано висновок органу опіки та піклування. 25.10.2024 року представником позивача надано додаткові пояснення щодо обставин позову та викладених у висновку органу опіки та піклування підстав. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Постановлено забезпечити опитування за участі уповноважених осіб малолітньої [PERSON] , [INFO] , щодо її думки з приводу заявлених вимог. Задволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Ротар А.Л. про виклик свідків . Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Суду пояснили, що мати дитини майже від її народження часто залишала дитину, навіть хвору, та йшла гуляти .Останні роки мати не приймає участі у житті доньки взагалі, дитина втратила емоційний зв`язок з матір`ю, не відчуває любові з її боку. Наразі вони проживають з його новою дружиною та її донькою від першого шлюбу, яких [PERSON] сприймая як свою мати та сестру. вони забезпечують дитину всім необхідним, у них дружня родина . Змінити чи покращити поведінку рідної матері неможливо. Він ніколи не перешкоджав у їх спілкуванні, проте відповідачка сама не виявляє інтересу до спілкування та відвідування дитини. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом неодноразово належним чином, відзиву на позов не надала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Одеської міської ради в судове засідання свого представника не направили . Враховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд відповідно до статті 280ЦПКУкраїни суд ухвалив про можливість проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши думку дитини, допитавши свідків, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої та третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ст. 177 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про права дитини , держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На виконання цього принципу в судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] в присутності дитячого психолога та педагога [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] , яка є достаньо розвинутою для свого віку, чітко і усвідомлено висловила свою думку відносно позбавлення прав своєї матері. Зазначила, що вона є цілком щасливою дитиною, яка має все необхідне, батьки її люблять і надають їй майже все за її бажанням. вважає, що має "шикарне" життя. Своїх батьків сприймає тата [PERSON] та маму [PERSON] . Вона знає, що в неї є ще мама [PERSON] , проте вже багато років мати з нею не спілкується, навіть телефоном, не бере до себе, не дарує подарунків, навіть нею не цікавиться. Вона може б і хотіла поговорити з веронікою телефоном, але та їй ніколи не телефонує, проте дитину це не засмучує і вона жодним чином з цього приводу не переживає. вона бажає жити лише з батьком та мамою інною, до мами вероніки вона б не пішла. Якщо мати позбавлять батьківських прав і мати більше не буде присутня в її житті- то для [PERSON] це нічого не змінить, вона не буде засмумчуватися з цього приводу, адже у неї без маами вероніки цілком щасливе дитинство. Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб, актовий запис № 989. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №512 від 01 квітня 2016 року та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01 квітня 2016 року . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2018 року розірвано шлюб, зареєстрований 24 жовтня 2015 року, між [PERSON] , та [PERSON] , актовий запис №989 . Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2020 року було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції . Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.03.2024 вбачається, що відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2020 року по лютий 2024 року у загальному розмірі 159414,76 грн. 17.05.2018 року позивач [PERSON] звертався до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вжиття заходів щодо його дружини, яка на постійній основі вживає спиртні напої, поводить себе не належним чином, не доглядає за їх спільною дитиною та часто зникає на декілька днів з дому. З відповіді Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області вбачається, що в ході перевірки по матеріалам встановлено відсутність події кримінального правопорушення. Працівниками ювенальної превенції Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області в ході проведення перевірки було встановлено, що гр. [PERSON] неналежним чином займається вихованням своєї доньки, чим грубо порушує законодавство України. З нею було проведено профілактичну бесіду щодо недопустимості в подальшому таких випадків, посилення контролю щодо виховання неповнолітньої та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП України, щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. З листа Служби у справах дітей адміністрації Центрального району вбачається що з [PERSON] було проведено бесіду, з метою з`ясування фактів викладених у зверненні [PERSON] було надано письмове пояснення, в якому вона спростувала факти, на які позивач посилався у зверненні. В ході бесіди. [PERSON] було наголошено, що згідно вимог ст.ст. 150, 151, 155, 164 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) неналежно виховує чи утримує дитину (дітей). Крім того, [PERSON] було окремо роз`яснено, що згідно п. 3 ст 157 СК України, той з батьків з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо така участь не перешкоджає нормальному розвитку дитини . 22 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис 854, про що видане свідоцтво серії [NUMBER] від 22.10.2019 року Згідно з довідкою посвідченою начальником дільниці № 4 ТОВ «КК «Сервіс Плюс» від 28.03.2024 року та договору оренди квартири від 17.07.2022 року [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] , а також з ними мешкають неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , постійно та без реєстрації . Відповідно до довідки з Одеського ліцею № 62 від 03.04.2024 року, [PERSON] навчається в Одеському ліцеї № 62 Одеської міської ради в 1- Б класі . Згідно з характеристикою [PERSON] виданої директором Одеського ліцею № 62 Одеської міської ради, [PERSON] навчається в Одеському ліцеї № 62 Одеської міської ради з 01 вересня 2023 року. [PERSON] регулярно відвідує заняття, пропуски лише з поважних причин. Дитина завжди охайна, доглянута. Вихованням та навчанням дитини займається батько [PERSON] та його дружина [PERSON] . Вони спілкуються з педагогами, цікавляться шкільним життям дитини, завжди відвідують шкільні збори. Мати [PERSON] не контактує із закладом, де навчається дитина, не підтримує зв`язку із вчителями, на батьківських зборах та виховних закладах жодного разу не була присутня. Дитину до ліцею постійно приводять і забирають [PERSON] та [PERSON] . Зідно з характеристикою з Дошкільного навчального закладу № 52 «МАЯК» від 26 березня 2024 року, [PERSON] [INFO] відвідувала дитячий заклад з 01.09.2019 року по 23.02.2022 року. За весь період перебування дитини в дошкільному навчальному закладі вихованням дівчинки займався батько [PERSON] . Дитина мала все необхідне для життя і відвідування дошкільного навчального закладу. Мати дівчинки в дошкільному навчальному закладі не з`являлась. Згідно з довідкою від 21 березня 2024 року з Центру розвитку дитини «Паровозик», [PERSON] , [INFO] , в супроводі батька [PERSON] , регулярно відвідувала заняття з підготовки до школи протягом березня-липня 2023 року. Також, позивач займається фізичним розвитком та культурним вихованням дочки, що підтверджується довідкою Тернівського будинку культури Миколаївської міської ради, згідно якої, [PERSON] , займалась в танцювальному колективі «Flas-point» з вересня 2020 року по 24 лютого 2022 року, в Тернівському БК. Вихованням дівчинки займались батько, [PERSON] та [PERSON] . Всі матеріальні витрати на потрібний інвентар одяг, конкурси та фестивалі ніс батько [PERSON] . Приймав активну участь в житті доньки, [PERSON] мати дівчинки ніколи не бачили. Також в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , , яка є сусідкою позивач на одній сходовій клітині , [PERSON] , дружина позивача та мачуха дитини, [PERSON] , вітчим позивача , які суду пояснии, що з дворічного віку дівчинка постійно проживає з баткьом, жоної участі мати у її вихованні та утриманні не приймає. Ще від народження дитини фактично нею займався батько та його мати та бабуся, а мати дитини [PERSON] жила своїм життям, часто залишала дитину. лександр чудовий батько, який завжди займався фізичним та духовним розвитком дитини, рідну мати итини вже багато років ніхто не бчив. [PERSON] називає мамою свою мачуху [PERSON] , в нех справді дружня щаслива родина. Додатково [PERSON] суду пояснила, що наразі вона багато займається [PERSON], яку сприймає як свою доньку, проте коли вона приводитть дитину до дитячих гуртків чи лікаря, постає питання хто вона така для дитини, адже юридично вона ніхто, отже вона постійно вимушена це пояснювати, що завдає психологічного дискомфорту і самій дитині. [PERSON] вже декілька років не цікавиться дитиною взагалі, лише декілька разів написала їй слова вдячності за те, що вона, як мати, виховує [PERSON] . Згідно висновку від 08.10.2024 року Приморської районної адімінстрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] її матір [PERSON] . Згідно листа, наданого Службою у справах дітей адміністрації Центарльного району Миколаївської міської ради від 12.09.2024 року, проведено обстеження за місцем проживання [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . В квратиір двокімнатній проживає [PERSON] та двоє дітей [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]. Для дітей створені задовільні умови проживання, але житло потребує ремонту та прибирання. [PERSON] , хотіла бачити доньку, малоліьтню [PERSON] , але наразі зв`язок припинився, хоче бачитися з донькою, але не заперечує, щоб вона проживала з батьком.Наразі не має матеріальної можливості забезпечити доньку належним чином, заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Згідно акту бесіди, проведеної у тедлефонному режимі відділом забезпечення діяльності орагун опіки ат піклування Приморської РДА від 02.10.2024 року, із [PERSON] , було втсановлно, що мати категорично проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . Має на вихованні ще двох дітей та проживає в м.Миколаїв. Зі слів [PERSON] ,, [PERSON] , не відповідає на елефонні дзвінки та не надає можливості спілкування з донькою. Встановлено з пояснень сусідок за місцем проживання [PERSON] , в м.Миколаєві, мати [PERSON] покидала її на батька вже з місячного вкіу, а з 2018 року дитина постійно проживала з батьком, який завжди приділяв їй багато уваги та забезпечував всім необхідним.йомку допомагали його маати ьа бабуся, а [PERSON] сусіди ніколи з дитиною не бачили. Також згідно обстеження умов проживання встанволено, що батько має позитивні характеристики та створив належні умови проживання для доньки в орендованій трикімнатній квартирі в м.Одеса. Позтивач не перебуває на наркологічному та психіатричному обліках, не має судимості, до кримінальної відповідальності не приягується. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11) Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши обставини справи щодо свідомого нехтування свїми обов`язками щодо виховання та утримання доньки протягом тривалого часу, відсутність з боку матері інтересу до обставин життя дитини, суд доходить до висновку про те, що наявні підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав. Суд бере до уваги, що заперечуючи у телефонних розмовах з працівниками органу оіпки та піклування проти позбавлення її батьківських прав, відповідчака, достовірно знаючи про перебування вказаного позову на розгляді у суді, жодним чином не поцікавилася розглядом справи, не з`явилася до суду для дачі особистих пояснень, не надала і жодних висьмових заперечень проти позову. Протягом майже 6 років не вживала жодних заходів щодо налагодження спілкування з дитиною , свідомо не приймала участі у її житті та розвитку. Як неодноразово зазначав у своїй практиці Верховний Суд , при розгляді даної категорії справи слід виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду -з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Перевіряючи доводи позову, суд зазначає, що бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених судом обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі: сталі соціальні зв`язки дитини, її місце проживання та місце навчання, психологічний стан дитини. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини , її усвідомленої думки щодо матері, та з огляду на наявність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову, позивач просить залишити судові витрати за ним.

Outcome: approved