Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення бору, в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основний борг у розмірі 12800,00 грн, а також пеню у розмірі 2617,16 грн, індекс інфляції у розмірі 414,99 грн та 3 відсотки річних у розмірі 239,00 грн, а всього 16071,15 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 02.06.2023 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у простій письмовій формі, згідно умов якого відповідачка отримала у власність грошові кошти у розмірі 12800,00 грн, які зобов`язалася повернути в строк до 02.09.2023. На підтвердження укладання між сторонами договору позики та отримання від позивача грошових коштів, відповідачкою 02.06.2023 було видано відповідну розписку. Разом з тим, відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання, не повернувши позикодавцю отримані в борг грошові кошти у розмірі 12800,00 грн. Також зазначив, що відповідно до п.5 Договору позики за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідачки пеню в межах річного строку давності у розмірі 2617,16 грн. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідачки індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 414,99 грн, а також, три відсотки\~річних від\~простроченої сумиу розмірі 239,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін(а.с. 19). У судове засідання, представник позивача - адвокат Гонтар П.А., не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Надала суду оригінал договору позики від 02.06.2023 та розписки від 02.06.2023. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачкою відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~ 23 грудня 2024 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 02.06.2023\~між [PERSON] \~(Позикодавець)\~та [PERSON] (Позичальник) був укладений Договір позики. Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 12800,00 гривень, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошей до 02.09.2023. Повернення боргу повинно бути здійснено не пізніше терміну, що встановлений п. 1 цього договору (п.2 Договору). Проценти за позикою по цьому договору не нараховуються (п.4 Договору). Відповідно до п.5 Договору позики за прострочення повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення. Відповідно до\~розписки [PERSON] від 02.06.2023, вона отримала 12800,00 гривень на виконання договору позики, укладеного 02.06.2023 (а.с. 9). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Аналізуючи долучені позивачем до матеріалів справи договір позики від 02.06.2023 та розписки від 02.06.2023, судом установлено, що договір позики підписаний відповідачкою, розписка написана власноручно позичальником - відповідачкою, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належними (письмовими) доказами. Іншого відповідачкою не доведено. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідачка не оспорювала факту наявності написаної нею власноручно розписки від 02.06.2023, відзиву на позов не подала, факт наявності боргу і його розмір у сумі 12800,00 грн не оспорювала. Таким чином, встановлено, що відповідачка свої договірні зобов`язання за договором позики не виконала, і не повернула позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 02.06.2023 у розмірі 12800,00 гривень. Також, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню передбачена п.5 Договору позики пеня, нарахована на рівні подвійної облікової ставки НБУ в межах річного строку давності у розмірі 2617,16 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що вимоги про стягнення 3 % річних за прострочення повернення позики в розмірі 239,00 грн та інфляційних збитків у розмірі 414,99 грн також підлягають задоволенню, так як вони знайшли своє підтвердження доказами під час розгляду справи. Статтею 141 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved