Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, і суду пояснила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , вона є власницею земельної ділянки площею 8,499га, кадастровий номер 1222082500:01:002:0144 призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Божедарівської сільської ради, Кам`янського району, Дніпропетровської області. Між померлою [PERSON] та СТОВ «Карат Плюс» укладено договір оренди землі № 1 від 17.12.2008, реєстрація за № 040912200095 від 15.01.2009. До вказаного договору були внесені зміни, які є невідємною частиною договору, а саме: додаткова угода №1 від 25.03.2016, реєстрація за № 13966693 та додаткова угода № 2 від 05.04.2019. Після набуття права власності [PERSON] повідомила СТОВ «Карат Плюс» про зміну власника. Відповідач СТОВ «Карат Плюс» повідомив [PERSON] офіційним листом за №37 від 28.05.2024 про те, що не має обов`язку заключати додаткову угоду до договору. За період з 28.12.2023 та по теперішній час між [PERSON] та відповідачем СТОВ «Карат Плюс не укладено ні договору оренди земельної ділянки, ні додаткових угод на об`єкт оренди, а саме земельну ділянку площею 8,499 га ріллі - кадастровий номер 1222082500:01:002:0144. Також, позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до п.24 «Інші права та обов`язки сторін» орендар СТОВ "КаратПлюс» зобов`язався за власний кошт обстежити земельну ділянку до підписання відповідного акта прийняття - передачі, щоб підтвердити якість земельної ділянки та зазначити в такому акті будь - які виявлені недоліки, але відповідач не виконав свої зобов`язання - так в Акті від 15 січня 2009 року «Про передачу та прийом земельної ділянки наданої в оренду СТОВ "Карат Плюс» для виробничих потреб» початкових даних обстеження земельної ділянки з підтвердженням якості земельної ділянки не має, що є істотним порушенням відповідача, яке тягне неможливість досягнення мети договору та розглядається як критерій відповідальності орендаря. Позивачка наголошує на неодноразовості порушення відповідачем умов договору оренди землі №1 від 17 грудня 2008 року реєстрація за №040912200095 від 15 січня 2009 року та Акту від 15 січня 2009 року, що просліджується на протязі всього строку оренди з грудня 2008 року і по вересень 2024 року. Відповідач на протязі 16 років оренди не додав до нових додаткових угод дані обстеження земельної ділянки та не підтвердив якість земельної ділянки відповідно до вимог ДСТУ ISO 11074-1-2004, ДСТУ 4362:2004 та інших нормативно - правових актів України. Також, позивачка звертає увагу на встановленні факту належності правовстановлюючих документів. Так, при заповненні даних орендодавецем, ідентифікаційні номери, які зазначені в договорі №1 від 17 грудня 2008 року реєстрація за №040912200095 від 15 січня 2009року та в додатковій угоді №2 від 05 квітня 2019 року не збігаються з ідентифікаційним номером, який був присвоєний органом Державної податкової служби 04.10.2000 [PERSON] - РНОКПП [NUMBER] . Тому, посилаючись на вище зазначене, позивачка просить припинити право оренди шляхом розірвання договору оренди землі. Представниця відповідача Ляшенко М.Г. у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що сама позовна заява зводиться до бажання нового власника - позивачки [PERSON] самостійно обробляти земельну ділянку. Договір містить усі необхідні істотні умови, не суперечить чинному законодавству, а щодо посилань позивачки на ненадання документального підтвердження якості земельної ділянки - зазначений обов`язок відсутній відповідно до п.24 договору. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , є власницею земельної ділянки площею 8,499га, кадастровий номер 1222082500:01:002:0144 призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Божедарівської сільської ради, Кам`янського району, Дніпропетровської області. Між померлою [PERSON] та СТОВ «Карат Плюс» укладено договір оренди землі № 1 від 17.12.2008, реєстрація за № 040912200095 від 15.01.2009. До вказаного договору були внесені зміни, які є невідємною частиною договору, а саме: додаткова угода №1 від 25.03.2016, реєстрація за № 13966693 та додаткова угода № 2 від 05.04.2019. Після набуття права власності [PERSON] повідомила СТОВ «Карат Плюс» про зміну власника. За період з 28.12.2023 та по теперішній час між [PERSON] та відповідачем СТОВ «Карат Плюс не укладено ні договору оренди земельної ділянки, ні додаткових угод на об`єкт оренди, а саме - земельну ділянку площею 8,499 га ріллі - кадастровий номер 1222082500:01:002:0144. Позивачка вказує на неодноразовості порушення відповідачем умов договору оренди землі №1 від 17 грудня 2008 року реєстрація за №040912200095 від 15 січня 2009 року та Акту від 15 січня 2009 року, що просліджується на протязі всього строку оренди з грудня 2008 року і по вересень 2024 року. Відповідач на протязі 16 років оренди не додав до нових додаткових угод дані обстеження земельної ділянки та не підтвердив якість земельної ділянки, відповідно до вимог ДСТУ ISO 11074-1-2004, ДСТУ 4362:2004 та інших нормативно - правових актів України. Позивачка звертає увагу також на встановленні факту належності правовстановлюючих документів. При заповненні даних орендодавецем, ідентифікаційні номери, які зазначені в договорі №1 від 17 грудня 2008 року реєстрація за №040912200095 від 15 січня 2009року та в додатковій угоді №2 від 05 квітня 2019 року не збігаються з ідентифікаційним номером, який був присвоєний органом Державної податкової служби 04.10.2000 [PERSON] - РНОКПП [NUMBER] . Згідно ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно із ч.1 ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Отже, строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки. Строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року №532/384/16-ц. Частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається у письмовій формі. Також, однією з підстав розірвання договору позивачкою зазначено істотне порушення стороною - відповідачем цього договору. Істотними умовами договору оренди землі відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її не сплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 927/877/17). З аналізу змісту статті 651 ЦК України вбачається, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18. Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постанові у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 28.08.2019 у справі № 910/5381/18. Укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, в тому числі можливість одностороннього розірвання за рішенням суду у випадку невиконання іншою стороною умов, передбачених Договором, та чинним законодавством, про що свідчить пункт 36 Договору. Підставою для розірвання договору оренди за вказаною статтею є невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, проте документи, які покладено в основу позовних вимог, доказів про наявність таких обставин не містять. За таких обставин надані позивачем документи не містять посилань на встановлені обставини (істотне перешкоджання передбаченому договором використанню земельної ділянки), які відповідно до Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди є підставою для його розірвання. Вказаний висновок та правова позиція щодо застосування ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» міститься в Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №143/1205/16-ц провадження № 61-29797 св 18 і відповідно має бути згідно ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» врахований іншими судами при застосуванні цієї норми права. Отже, позивачка повинна довести не тільки сам факт погіршення стану родючості земельної ділянки, але і належним чином довести, що погіршення стану родючості земельної ділянки є таким пошкодженням об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки. Позивачкою не доказано існування вказаних обставин належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Як передбачено ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Окрім того, суд враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладений в Постанові від 12 серпня 2020 року справа № 636/5001/18 провадження № 61-19288св19 відповідно до змісту якого суд у подібній справі має перевірити належним чином чи внаслідок порушення умов договору оренди зі сторони орендаря відбулось пошкодження об`єкта оренди, що перешкоджає (унеможливлює) його використання за цільовим призначенням, з`ясувати причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю орендаря та погіршенням родючості землі в межах відповідної земельної ділянки, встановити на підставі поданих сторонами доказів, чи станом на момент укладення договору землекористувачем спірної земельної ділянки був саме орендар, який здійснював сільськогосподарську діяльність на цій ділянці позивачки. Суд має звернути належну увагу на розбіжність між показниками родючості ґрунту належної позивачеві земельної ділянки за наданими доказами. Також , суд зауважує, що перевірка стану земельної ділянки в подібній справі можлива лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань в області екології та ґрунтознавства. Оскільки, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження недотримання орендарем екологічного землеробства, що призвело б до погіршення стану земельної ділянки, не надано доказів наявності підстав припинення договору оренди, передбачених ЗК України та ЗУ «Про оренду землі». Положення Договору передбачають, що договір оренди припиняється за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та у разі випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. Наявність підстав для припинення договору оренди, передбачених п.33 Договору оренди землі позивачкою суду не доведено. Укладаючи додаткові угоди, орендодавець підтвердив вільне волевиявлення підписом, на яке не вплинула помилка у написання РНОКПП. Отже, доводи позивачкищодо ненадання відповідачем інформації про стан землі не передбачені п.17 Договору та не узгоджуються з приписами ст.24 ЗУ «Про оренду землі». Ураховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed