Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

01\~жовтня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її\~користь аліменти\~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частини з\~усіх видів\~його доходів\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку щомісячно,\~починаючи з\~03\~липня 2024\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття. В\~обґрунтування позову\~вказує на\~те,\~що з\~19\~квітня 2013\~року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . З початку січня 2024 року відповідач перестав надавати позивачу грошові кошти на утримання сина. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Від надання грошових коштів на утримання сина відповідач ухиляється. Відповідач є здоровим та працездатним, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. 03 липня 2024 року [PERSON] зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, однак ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року по справі № 204/6517/24 у видачі судового наказу було відмовлено у зв`язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 квітня 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 279, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19 квітня 2013 року (а.с. 4). Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 червня 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 522 (а.с. 5). Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним. Згідно\~до ч.\~3\~ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що\~він спроможний\~надавати позивачу\~аліменти на утримання спільної дитини. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання\~про розмір\~стягнення аліментів,\~суд вважає,\~що справедливим\~та об`єктивним\~розміром стягнення\~аліментів буде\~ частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до\~ч. 1 ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 жовтня 2024 року, тобто з моменту звернення позивача до суду з даним позовом, на користь матері [PERSON] , та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. При цьому, щодо вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини починаючи з 03 липня 2024 року по 30 вересня 2024 року включно (до дати пред`явлення позову), тобто за минулий час, суд зазначає наступне. Як вже було зазначено вище, у частині 1 статті 191 СК України закріплено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду саме від дня пред`явлення позову. Разом з цим, у частині 2 статті 191 СК України закріплено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, частиною 2 статті 191 СК України закріплено можливість стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час. Однак, умовами стягнення аліментів за минулий час є обов`язкове доведення позивачем, що: 1) позивач дійсно вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) відповідач вчиняв дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, свідомим невиконанням своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Позивачем доведено, що у період починаючи з 03 липня 2024 року вона дійсно вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а саме 03 липня 2024 року зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, однак ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року по справі № 204/6517/24 було відмовлено у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника (а.с. 7). Однак, разом з цим, позивачем не надано жодних доказів, що у період з 03 липня 2024 року по 30 вересня 2024 року включно відповідач вчиняв дії щодо ухилення від сплати аліментів на малолітнього сина, зокрема, ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагував на направлені йому листи, у випадку якби листи були ним отримані. Тобто, позивачем не доведено, що вживаючи заходи щодо отримання з відповідача аліментів на утримання дитини, вона не змогла їх отримати саме у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати таких аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач у період з 03 липня 2024 року по 30 вересня 2024 року вчиняв дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, вимоги позивача в частині стягнення аліментів починаючи з 03 липня 2024 року по 30 вересня 2024 року включно, тобто до дати пред`явлення позову, є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають. Отже,\~позовні вимоги\~ [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, а позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial