Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача, адвокат Волошина О.В., звернулась до суду з позовом, в інтересах [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] ,10 червня 2006 року укладено шлюб, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року розірвано. Також рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року стягнуто на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , аліменти у розмірі частини заробітку, щомісяця, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини до досягнення нею повноліття. На час звернення до суду із позовом, [PERSON] , якій виповнилось 18 років, та яка проживає разом із матір`ю, вступила до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара на факультет медичних технологій діагностики та реабілітації, та є студенткою 1 курсу денної форми навчання. Оскільки відповідач є працездатним, не допомагає доньці, з огляду утримання доньки лише за рахунок матері, [PERSON] , на підставі ст.ст. 182,199,200 СК України, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання, [PERSON] , як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подала заяву від 29 жовтня 2024 року про розгляд даної справи без її участі та участі позивача. 06 грудня 2024, через підсистему «Електронний суду» надійшов відзив від представника відповідача, адвоката Шкнай Г.І., відповідно до якого, просив суд частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] шляхом стягнення 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, через наявність на його утриманні малолітньої дитини 2020 року народження, народженої у другому шлюбі з [PERSON] , здійснення перерахування на банківський рахунок його доньки [PERSON] 10000 грн., готовністю допомагати доньці у вирішення різних питань матеріального характеру за можливістю. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будь-яких заяв клопотань до суду не надано. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будь-яких заяв клопотань до суду не надано. Представник відповідача, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що відповідач належним чином виконував обов`язки батька до досягнення донькою повноліття та сплачував встановлені судом аліменти, назараз працює проте офіційно не є оформленим, має другу дитину від другого шлюбу 2020 року народження, тому на його утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка ніде не працює. Визнаючи позовні вимоги, просила задовольнити їх частково та стягнути 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23 річного віку, за умови продовження навчання. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 10 червня 2006 року серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали реєстрації шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 165. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року у справі № 183/1533/15 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на тримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 16.03.2015 року. Також, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року у справі № 183/2605/17. [PERSON] , [INFO] виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття, що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2020 року. Позивач, [PERSON] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті позивача. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1976, виданої головним спеціалістом відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Ткаля І.А від 09 жовтня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує факт проживання позивача та [PERSON] за однією адресою. Із свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 12 березня 2019 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] у м. Дніпропетровськ, про що в Книзі реєстрації народжень, 10 жовтня 2006 року зроблено відповідний запис за № 543. У відомостях про батьків зазначено: Батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] у 2024 році вступила до Державного Національного університету ім. О. Гончара та є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету медичних технологій діагностики та реабілітації, навчається на контрактній основі, що підтверджується довідкою б/н від 29 серпня 2024 року. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Оцінюючи обставини справи, суду зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання, тому потребує матеріальної допомоги (аліментів), у зв`язку з чим, позивач, на утриманні якої перебуває остання, звернулась за захистом своїх порушених прав, а відповідач спроможний надавати таку допомогу, проте добровільно не виконує цей обов`язок. Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Сімейного кодексу України (СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Так, відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Зазначена правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Разом з цим, позивачем, не надано належних та допустимих доказів у підтвердження вартості навчання [PERSON] , інших обов`язкових витрат, пов`язаних з процесом її навчання. Системний аналіз вказаних вище норм свідчить, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню такі обставини як потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Одночасно, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на його утримання є правомірною. Разом з тим, на підставі ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача. Разом з тим, він має на утриманні дитину від іншого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 січня 2020 року серії [NUMBER] , а отже має зобов`язання утримувати вказану малолітню дитину до її повноліття. Крім того, представником відповідача надано докази направлення 17 листопада 2024 року на банківський рахунок [PERSON] суму у розмірі 10\~000 грн. Нормами частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Таким чином, з урахуванням доданих доказів відповідачем щодо наявності інших зобов`язань, вчинення дій відповідачем щодо надання матеріальної допомоги повнолітній доньці, [PERSON] , суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, які позивач просить стягувати з відповідача на утримання, є завищеним. Крім того, сторона позивача не надала доказів, які б підтвердили, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги саме у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи те, що донька позивача, здійснює навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в його утриманні суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, що буде достатнім для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та відповідатиме його інтересам. Суд зазначає, що ч. 2 ст. 199 СК України, передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Згідно з п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З огляду на викладене, враховуючи, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), а також те, що розмір призначених аліментів має бути обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для розумного задоволення потреб повнолітнього сина, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти мають бути присуджені з дня звернення позивача до суду з позовом, тобто з 27 вересня 2024 року. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на це, суд вважає необхідним з відповідача на користь держави стягнути судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять копійок) на користь держави.

Outcome: partial