Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис №1201, в якому запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 24 840,60 грн. Даний виконавчий напис №1201 від 25 лютого 2020 року пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., яким було відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 04 червня 2020 року. Про наявність заборгованості позивач довідалась з Єдиного реєстру виконавчих проваджень. Позивач зазначала, що вона не погоджується із сумою заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, так як нотаріусу не було подано документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та зареєстрованим за №282/20595, передбачена можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, позивач [PERSON] просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1201, вчинений 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідач АТ «Банк Форвард» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. вчинено виконавчий напис №1201, в якому запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 24 840,60 грн. Даний виконавчий напис №1201 від 25 лютого 2020 року пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., яким було відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 04 червня 2020 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Перелік документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). У пункті 1 Переліку розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з постановою № 662 Перелік документів було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті самі наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Фактитчні обставини справи, встановлені судом свідчать про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 25 лютого 2020 року, тобто, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Ураховуючи, що між банком і позивачем кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вказані доводи позивача не спростовані відповідачем. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати.

Outcome: approved