Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У березні 2024 року Акціонерне товариство «ОТП БАНК» звернувся до суду з позовом відповідно до якого позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по картковому рахунку за договором №0021/980/019424502/1 від 10.01.2018 року у розмірі 51 114,62 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позов обґрунтовано тим, що 10.01.2018 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було підписано Заяву-Анкету про надання банківських послуг AT «ОТП БАНК» № [NUMBER], на підставі якої банк відкрив поточний (картковий) рахунок [NUMBER] та надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням платіжний засобів. На вказаний картковий рахунок відкритий за заявою відповідача було встановлено кредитний ліміт. За умовами заяви-анкети, клієнт перед оформленням електронної платіжної картки підтвердив та погодився з усіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі, із положенням договорів та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної заяви-анкети та розміщені на офіційному сайті банку. У позовній заяві вказано, що згідно умови обслуговування кредитної лінії, зокрема, за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36% річних. Підписавши заяву-анкету відповідач безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що анкета-заява разом із Правилами користування карткою, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг/Кредитний договір. Вказував, що на виконання умов кредитного договору та Правил користування карткою банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю та згідно із звітом-рахунком відповідачем використано кредит в загальному розмірі: 43 100,00 грн. Позивачем вказано, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату складання позовної заяви у нього утворилась заборгованість в розмірі 51 114,62 грн., що складається з: - заборгованості за тілом кредиту 43 100,00 грн., - заборгованості за відсотками 8 014,62 грн.. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 51 114,62 грн. З матеріалів справи вбачається, що 09.01.2023 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості. У зв`язку із вище викладеним, позивач просить позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.05.2023 до суду надійшов відзив відповідача у якому він просив у задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» відмовити у частині стягнення з [PERSON] заборгованості по картковому рахунку за договором №0021/980/019424502/1 від 10.01.2018 у розмірі 51 114,62 грн. У відзиві вказано, що між позивачем та відповідачем було укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг №0021/980/019424502/1 від 10.01.2018, натомість договір про банківський вклад та Договір про відкриття банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб він не підписував. Відповідачем вказано, відповідно до розрахунку заборгованості (заборгованість по тілу) станом на 19.12.2022 дорівнює 2804,68 грн., нараховані відсотки за недозволені перевитрати дорівнюють 48309,94 грн., а викладений у позовній заяві розрахунок заборгованості не відповідає додаткам до позову. Крім того, відповідачем вказано, що у доданих до позовної заяви матеріалів не міститься згадки про порядок нарахування відсотків за недозволені перевитрати. 18.01.2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача щодо позову. Позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, у тексті позовної заяви вказано вимогу, щодо проведення розгляду справи без участі позивача та зазначено, що у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення. Відповідач у судовому засіданні позовну заяву визнав позов частково у розмірі заборгованості за договором у загальному розмірі 2804,68 грн. Разом з тим, заперечував щодо задоволення позову у розмірі визначеному позову, а також вказав, що розрахунок заборгованості викладений позивачем є необґрунтованим. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 10 січня 2016 року відповідачем [PERSON] підписано Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», і, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця Заява-Анкета та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua, виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб: тип картки MC Gold, номер рахунку № [NUMBER]. У вказаній Заяві-Анкеті зазначено, що за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку, та на дату укладення Заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36% річних. На дату укладення Заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01 % річних. Заява-анкета є частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особисто) (надалі - Договір) та Правил користування карткою (надалі - Правила), Тарифів Банку, які розміщені на офіційному сайті Банку. Відповідач [PERSON] підтвердив шляхом підписання Заяви-анкети, що він з Договором, Правилами, Тарифами Банку, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок «Умови кредитування по програмі «Кредитна лінія до дебетної платіжної картки» (у разі оформлення кредиту) та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна для користування банківськими послугами. Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №0021/980/019424502/1 від 10.01.2018 станом на 12.01.2023 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 51114,62 грн., яка складається із: заборгованості по тілу - 43 100,00 грн..; заборгованості за відсотками - 8 014,62 грн. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості за договором №0021/980/019424502/1 від 10.01.2018 по клієнту [PERSON] , станом на 12.01.2023 останнім використані кредитні кошти у сумі 79 952,91 грн., нарахована плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 17 117,77 грн., % за недозволені перевитрати 48 309,94 грн., надходження коштів на рахунок у сумі 93906,00 грн. Відповідно до Звіту-рахунку за період з 11.01.2018 року по 12.01.2023 року, наданого позивачем, станом на 16.02.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість (без урахування відсотків за користування) у загальній сумі 51 114,62 грн. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Посилання апелянта щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, з яких би можливо було встановити дійсні обставини справи, такі як первинні документи, не знайшли свого підтвердження, а тому не приймаються апеляційним судом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). В матеріалах справи наявний Звіт-рахунок за період із 11.01.2018 року по 12.01.2023 року, в якому детально зазначено рух коштів на картці відповідача, використання відповідачем коштів з кредитного ліміту, нарахування відсотків та погашення наявної заборгованості. Отже такий документ відображає внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також в ньому деталізовано виникнення боргових зобов`язань. Таким чином, суд приходить до висновку, що Звіт-рахунок за період із 11.01.2018 року по 12.01.2023 відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом. З поміж іншого, позивачем до позовної заяви долучено копію паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем. Паспорт споживчого кредиту, наданий позивачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків, з огляду на таке. Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, а тому суд не бере до уваги вказаний доказ. Щодо нарахування позивачем заборгованості за відсотками, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував право нараховувати відсотки, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №0021/980/019424502/1 від 10.01.2018, посилався на договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» 18.01.2018, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився і погодився (поставивши свій підпис) саме з цим договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), підписуючи анкету-заяву про приєднання до Договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів, плати за обслуговування кредиту, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, у зазначених розмірах і порядках нарахування, що містяться у доданих банком до позовної заяви документах. Надана позивачем роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Позивачем до позовної заяви взагалі не долучено копію договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), що розміщені на офіційному сайті позивача (www.otpbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Договір у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року №342/180/17. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретний запропонований відповідачу Договір, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з договору в цілому, оскільки договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) не підписаний відповідачем, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] АТ «ОТБ БАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а саме про розмір відсотків та штрафів. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, та заборгованості за тілом кредиту в сумі, що дорівнює платі за обслуговування кредитом, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення [PERSON] з такими умовами договору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Колегія суддів звертає увагу, що в Заяві-анкеті не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, та її розмір, відсотки за перевитрати. Отже, підстави для стягнення з відповідача відсотків у визначеному позивачем розмірі 8014,62 грн. та розмір нарахованої плати за користуванням кредитними коштами АТ «ОТП БАНК» у сумі 17 117,77 грн. відсутні, тому заборгованості за тілом кредиту підлягає зменшенню на 17 117,77 грн. (розмір нарахованої плати за користуванням кредитними коштами АТ «ОТП БАНК»). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та стягнення з [PERSON] на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованості за тілом кредиту у загальному розмірі 25982,23 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1364,27 грн. (50,83 %) пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial