Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №10. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та збереження шлюбу не можливе, а надання будь-яких строків на примирення не доцільним. З наведених підстав просить шлюб розірвати, доньку залишити проживати з нею та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії в справі Ухвалою суду від 08.04.2022 відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.04.2022 ухвалою суду провадження у справі зупинено за клопотанням відповідача та надано сторонам строк на примирення на один місяць. Ухвалою суду від 27.05.2022 провадження у справі поновлено. 26.09.2022 ухвалою суду провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. Ухвалою суду від 30.10.2024 провадження у справі поновлено за клопотанням позивачки. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі. Зазначила, що з 2022 року з чоловіком разом не проживають, наполягає на розірванні шлюбу, примирення не бажає. Відповідач згідно поданої заяви просить розгляд справи не проводити без його участі та відкласти на іншу дату. Крім того, розглянути можливість зупинити провадження у справі до його повернення із лав ЗСУ. Суд зазначає, що сторонам було надано строк на примирення, який не дав позитивних результатів. Крім того, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, а саме: 20.06.2022, 29.06.2022, 13.07.2022, врешті 26.09.2022 провадження було зупинено. Відтак, у позивача було достатньо часу аби примиритися з дружиною та зберегти шлюбні відносини. Враховуючи розумні строки розгляду справи, що умови воєнного стану тривають понад 2,5 роки, а предметом позову є розірвання шлюбу, примушування до якого неможливо, суд не вбачає підстав для подальшого зупинення провадження чи відкладення судового розгляду. Справу необхідно розглянути. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою у справі за адресою [ADDRESS] . У період часу з 2022 року до 22.11.2024 до Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надходило від [PERSON] два звернення щодо вчинення відносно неї домашнього насильства [PERSON] , а саме: 01.04.2022 та 03.11.2024, події була за адресою [ADDRESS] , вдруге в присутності доньки віком 15 років (погрози), відмічено, що чоловік є військовослужбовцем. В обох випадках на відповідача поліцейськими складено протокол за ст. 173-2 КУпАП. В обох випадках [PERSON] вину вчиненні адміністративного правопорушення у виді домашнього насильства над дружиною визнав і 20.04.2022 та 26.11.2024 був притягнутий постановами Дубенського міськрайонного суду Рівненської області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, чому відповідає і ст. 24 Сімейного кодексу України, за ч.1 якої примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч.5 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Позивачка стверджує, що спільно з відповідачем не проживає, спільного господарства не веде. Наданий судом сторонам строк на примирення не дав позитивних результатів. Крім того, протягом двох років провадження у справі було зупинено, однак навіть за такий значний термін між подружжям не досягнуто примирення. Суд звертає увагу, що позивачка в цій справі двічі стала жертвою домашнього насильства - після першого разу подала на розлучення, а друга ситуація виникла вже після відновлення судом провадження у цій справі. Відповідач, хоч і є військовослужбовцем, але замість того, щоб налагодити відносини в сім`ї, загострив ситуацію, має статус кривдника, вчинивши над дружиною в присутності неповнолітньої доньки домашнє психологічне насильство. Позивачка продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу та суперечить ст. 51 Конституції України, яка гарантує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Таким чином, суд робить висновок, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольняє. Щодо вимоги позивачки про залишення проживання дитини з нею, суд зазначає наступне. Вимога щодо місця проживання дитини шляхом залишення її проживати з матір`ю не оплачувалася судовим збором і Орган опіки та піклування не залучався, з позову взагалі не вбачається, що між подружжям існує спір в цій частині. Більше того, зі змісту позовної заяви слідує, що спору щодо визначення місця проживання доньки, яка зареєстрована та фактично проживає з матір`ю, не має, доньці сторін вже 15 років, тож вона самостійно вправі вирішувати з ким їй проживати. В підсумку, суд в ці правовідносини не втручається. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с.3), які позову підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов задоволено і він в цій ситуації не звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved