Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

І. Позиції учасників розгляду. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту з відповідача на загальну суму 83 633,12 грн, що складає суму тіла кредиту і проценти за користування кредитом. Вимоги обґрунтовано тим, що 29 листопада 2018 року банк на підставі кредитного договору видав своєму клієнту [PERSON] кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 30 000, 00 грн, який у подальшому був збільшений до 49 983, 51 грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Відповідач у відзиві зазначив, що кредит був отриманий 29 листопада 2018 року на строк 12 місяців (відповідно до Заяви та паспорту кредитування). Отже після спливу строку 29 листопада 2019 року, кредитор не має право нараховувати проценти по кредитному договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, кредитор нарахував проценти за період з 29 листопада 2019 року - після закінчення строку повернення кредиту. Крім того, відповідач не підписував кредитний договір та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а лише підписав заяву приєднання. Відповідач вважає, що нараховані відсотки у розмірі 33649, 61 грн не підлягають стягненню, а погашені відсотки відповідно до розрахунку заборгованості підлягають у зарахування у тіло кредиту, а саме: 2000 + 1413 + 1678 + 1406 + 4281 + 1918 + 2574 + 2460 + 2639 + 234 + 3337 = 23940 грн. Відповідач надає власний розрахунок: 83 633, 12 - 33 649, 61 - 23 940, 00 грн =26 043, 51 грн. II. Процесуальні дії та рішення суду. 20 вересня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 24 вересня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 24 вересня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 25 вересня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 30 жовтня 2024 року через Електронний суд відповідач подав відзив на позов. 05 грудня 2024 року представник відповідача подала через Електронний суд відповідь на відзив. 16 грудня 2024 року відповідач подав через Електронний суд клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі доказами та поясненнями. У прохальній частині позовної заяви представник позивача вказала клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про його час, дату і місце слухання справи, враховуючи подану заяву про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, враховуючи завчасно подану заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, розглянувши справу за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. 29 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав та подав заяву № 2001183849301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На підставі цієї заяви Банк видав [PERSON] кредитну картку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 30 000, 00 грн. У заяві № 2001183849301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вказано, що [PERSON] просив банк встановити розрахунковий день 30 число місяця, платіжна дата 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної кратки. Підписанням заяви [PERSON] підтвердив, що ним отримана від банку платіжна картка. Реальна річна процентна ставка складає 47,88%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі, тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 12 577, 58 грн (розрахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10 000, 00 грн та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами. Починаючи з 04 грудня 2018 року, згідно з випискою за договором № б/н від 20 листопада 2018 року, по 15 лютого 2022 року [PERSON] користувався кредитним лімітом, наданим банком. Відповідно до виписки з рахунку, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що станом на 01 липня 2024 року сума заборгованості за наданим кредитом становить 83 633, 12 грн, що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 49 983, 51 грн, заборгованості за простроченими процентами за кредитом у розмірі 33 649, 61 грн. Також в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку, за період з 29 листопада 2018 року по 01 липня 2024 року, з якої вбачається, що позичальник користувавсь кредитними коштами, частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, знімав кошти у банкоматах, розраховувався кредитними коштами, поповнював картковий рахунок. Кредитний ліміт на платіжній картці неодноразово збільшувався: 05 квітня 2019 року - до 34 800, 00 грн, 14 серпня 2019 року - до 39 600, 00 грн, 11 грудня 2019 року - до 43 100, 00 грн, 14 вересня 2020 року - до 45 100, 00 грн, 16 листопада 2020 року - до 50 000, 00 грн, 27 лютого 2022 року зменшено до 49 984, 00 грн, 16 березня 2022 року - до 49 983, 51 грн. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі № №554/4300/16-ц, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Враховуючи викладене, виписка по особовому рахунку відповідача [PERSON] , що міститься у матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості. Матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором від 29 листопада 2018 року виконав, надав відповідачеві кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. [PERSON] , отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користувався кредитними коштами, проте у добровільному порядку у строки, передбачені договором, ПАТ «ПУМБ» не повернув. Таким чином, суд, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «ПУМБ» не повернуті. Доводи відповідача про те, що між сторонами не виникли договірні кредитні відносини та не було укладено кредитний договір, є безпідставними та спростовуються поданими позивачем доказами, а саме: заявою від 29 листопада 2018 року, підписаною ним особисто, розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку, яка підтверджує факт користування кредитними коштами. Доводи відзиву, що подані позивачем документи у сукупності не складають кредитний договір № 2001183849301, оскільки у заяві позичальника підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання та розмір процентної ставки, суд вважає безпідставними, оскільки підписавши заяву від 29 листопада 2018 року № 2001183849301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, сторони ( [PERSON] та ПАТ «ПУМБ») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов. У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29 листопада 2018 року зазначено процентну ставку в розмірі 47, 88 % річних, що погоджено сторонами, про що свідчать їх підписи. Однак строк дії кредитного ліміту у заяві не вказаний: 12 місяців згадані у заяві в роз`ясненнях розрахунку орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі, тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 12 577, 58 грн за умови виникнення заборгованості у розмірі 10 000, 00 грн та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої ст. 1048, частини першої ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Таким чином, упродовж тривалого часу [PERSON] виконував умови спірного договору, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору, про що свідчать виписки по особовому рахунку, надані банком, та які містяться у матеріалах справи. Оскільки, відповідачем порушено зобов`язання з повернення кредитних коштів, станом на 01 липня 2024 року сума заборгованості за наданим кредитом становить 83 633, 12 грн, що складається із боргу за простроченим тілом кредиту у розмірі 49 983, 51 грн, боргу за простроченими процентами за кредитом у розмірі 33 649, 61 грн. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту і проценти за користування ним підлягають примусовому стягненню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved