Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулася із позовною заявою до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у с. Кобижча Ніжинського району Чернігівської області на вул. Застанційна потягом здійснено наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Власником потяга, який є джерелом підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця. У зв`язку зі смертю [PERSON] позивач зазнала душевних страждань, що у свою чергу потягло глибокі емоційні переживання, було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок з батьком, який поновлений бути не може. Втрата батька є втратою рідної людини, яка замінена бути не може, призвела до руйнування сталих життєвих зв`язків, зміни кола спілкування. У зв`язку із трагічною загибеллю батька вона назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну, і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Передчасна смерть [PERSON] стала різкою психотравматичною подією для [PERSON] . Страждання останньої є не одномоментними, а триваючими, тому що втрата є непоправною подією в її житті позивача, в зв`язку з чим [PERSON] була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 300 000 грн. Ухвалою судді від 06 вересня 2024 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 21); 27 вересня 2024 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 50), яке ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року було задоволене (а.с. 64); 01 жовтня 2024 року представником відповідача Гусляковою М.З. подане клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 53); 01 жовтня 2024 року представником відповідача Гусляковою М.З. подане клопотання про витребування доказів (а.с. 58-59), яке ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року було задоволено частково (а.с. 65); 28 жовтня 2024 року від представника відповідача Гуслякової М.З. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 76), яке ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року було задоволене (а.с. 81); 01 листопада 2024 року від представника відповідача Гуслякової М.З. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 89), яке ухвалою суду від 01 листопада 2024 року було задоволене (а.с. 92); 06 листопада 2024 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с. 99); 11 листопада 2024 року від представника відповідача Гуслякової М.З. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 103), яке ухвалою суду від 11 листопада 2024 року було задоволене (а.с. 105); 04 грудня 2024 року від представника відповідача Гуслякової М.З. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 115), яке ухвалою суду від 05 грудня 2024 року було задоволене (а.с. 117); 19 грудня 2023 року на виконання ухвали суду про витребування доказів відділенням поліції № 2 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області надано матеріали кримінального провадження № 12023270300001315 від 26.09.2023 року (а.с. 122). 26 вересня 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 28-39), в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обгрунтовуючи тим, що [INFO] в с. с. Кобижча Ніжинського району Чернігівської області на вул. Застанційна потягом здійснено наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер. Враховуючи те, що випадок смертельного травмування [PERSON] трапився на залізничних коліях, тобто на об`єкті залізного транспорту, розслідування та з`ясування правомірності перебування останнім на коліях здійснювалось комісією у складі працівників залізниці відповідно до принципу територіальності у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМУ від 22.03.2001 року № 270 із змін. У результаті службового розслідування складено відповідний акт від 02 жовтня 2023 року, згідно якого нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим пунктів Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а саме: п. 2.5 - пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та наближатися до них на відстань не менше 5 метрів. Просить суд звернути увагу, що загиблий перед зіткненням перебував на колії в положенні лежачи вздовж правої рейки по ходу руху поїзда та жодним чином не реагував на сповіщувальні звукові сигнали великої гучності про наближення потяга, який рухався із дозволеною швидкістю та котрий застосував екстрене гальмування, однак потяг не зміг зупинитися миттєво та уникнути наїзду на чоловіка. За фактом настання даної події [INFO] було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270300001315 за ч. 3 ст. 276 КК України та розпочато досудове розслідування, кримінальне провадження по якому було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, так як вини працівників АТ «Укрзалізниця» встановлено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У розумінні ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Однак, позивачка не підпадає під правовий статус дитини, так як народилася 1995 року. Не можна стверджувати і те, що остання проживала однією сім`єю з потерпілим, оскільки згідно матеріалів місця їх проживання різні. Відповіді на відзив від позивачки не надійшло. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник АТ «Укрзалізниця» Гуслякова М.З. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. Дослідивши всі матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Частина друга статті 16 ЦК України вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. [PERSON] доводився батьком позивачці (а.с. 10, 11, 12, 13). [INFO] у с. Кобижча Ніжинського району Чернігівської області на вул. Застанційна потягом здійснено наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер на місці події, що не заперечується сторонами. А тому позивачка наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди у результаті смерті її батька, яка сталася внаслідок наїзду на нього потягом. [INFO] по даному факту відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270300001315 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до інформації АТ «Українська залізниця » електровоз ВЛ80т № 1289 перебуває на балансі виробничого підрозділу « Локомотивне депо Знам`янка » регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця ». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Дарниця» регіональної філії « Південно-Західна залізниця » АТ «Укрзалізниця » на посаді машиніст електровоза з липня 2002 року до цього часу (а.с. 12-на звороті). Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. За даними висновку експерта № 136 від 26 вересня 20123 року смерть [PERSON] настала в мить отримання тілесних ушкоджень від комплексу тілесних ушкоджень: відкритої черепно-мозкової травми, закритої травми грудної клітки, закритої травми живота та переломів правого стегна і лівого ліктьового суглоба, які ускладнились травматичним, плевропульмональним та геморагічним шоками. Причина настання смерті знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманим комплексом тілесних ушкоджень. Усі тілесні ушкодження спричинені одночасно дією тупих предметів по механізму удару і могли виникнути в тому числі при залізничній травмі внаслідок удару потягом, який рухався 26.09.2023 року ( а.с. 5-7). Згідно акту службового розслідування аварії від 02 жовтня 2023 року вбачається, що [INFO] о 04-03 год на ст. Кобижча 763 км ПК8, ІІ головна колія, в районі стрілочного переводу № 7, поїздом здійснено наїзд на особу чоловічої статі. Машиністом [PERSON] було подано гучний сповіщувальний звуковий сигнал та одночасно з цим застосовано екстрене гальмування. Наїзд на людину уникнути не вдалося. Випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року а саме: п. 2.5 - пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та наближатися до них на відстань не менше 5 метрів. Вина працівників залізничного транспорту в даному випадку не вбачається (а.с. 40-41). Постановою слідчого від 29 грудня 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12023270300001315 від 26 вересня 2023 року за ч. 3 ст. 276 року було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. За наведених вище обставин та з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що між наїздом на [PERSON] та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Звертаючись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи, позивачка [PERSON] зазначала про те, що через загибель її батька вона зазнала неймовірних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя, погіршився її стан здоров`я. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки поїзд відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія поїзда та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім цього, суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] . Суд враховує, що виникненню та спричиненню шкоди могла сприяти груба необережність потерпілого [PERSON] , який знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті. На підставі цього, суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, на переконання суду, доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди, пов`язаної із загибеллю рідної для неї людини, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок АТ «Укрзалізниця». Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. За вказаних обставин, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки (з вересня 2023 року і по даний час), характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь [PERSON] в сумі 100 000 гривень. Відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою [PERSON] моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення останньої за рахунок відповідача. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що позивачка не має права на відшкодування моральної шкоди, враховуючи норми ч. 2 ст. 1168 ЦК України та ст. 6 СК України, оскільки є повнолітньою, на яку не поширюється вказана вище норма ЦК України, оскільки дані норми представником відповідача не вірно трактуються, а тому [PERSON] , як дочка померлого [PERSON] , має право на таке відшкодування. Суд не погоджується з викладеними представником відповідача запереченнями у відзиві на позов, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, щодо смерті [PERSON] , яка була завдана джерелом підвищеної небезпеки на залізничній дорозі. При подачі позову до суду позивачка [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". За ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 1 211,20 грн судового збору.

Outcome: partial