Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

[PERSON] у серпні 2024 року звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Дебт Форс» про стягнення безпідставно набутих відповідачем грошових коштів. Позов мотивований тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В. перебуває на виконанні виконавче провадження (ВП) № [NUMBER] від 10.02.2021 року сторонами якого є він - [PERSON] (боржник), [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та ТзОВ «Вердикт Капітал»(стягувач), код за ЄДРПОУ: 36799749, правонаступником якого відповфдно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2023 року є ТзОВ «Дебт Форс», з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за № 355 від 12.01.2021р. про стягнення з нього ( [PERSON] )на користь ТзОВ «Вердикт Капітал»коштів в сумі 26 143 грн. 01 коп. У 2023 році він звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису № 335, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 12.01.2021р. таким, що не підлягає виконанню. 04 квітня 2024 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, яке набуло чинності, його позов до ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису № 335, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 12.01.2021р. таким, що не підлягає виконанню, задоволено, визнано виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 335, виданий 12.01.2021р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. відповідно до якого з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» стягнуто заборгованість на загальну суму 26 143 грн. 01 коп. - таким, що не підлягає виконаню. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В. від 12.01.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату його як боржника, який отримує дохід у військовій частині [NUMBER] , й у межах виконавчого провадження № [NUMBER] від 10.02.2021 року відбулось часткове списання грошових коштів у розмірі 8 114 грн. 65 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 78 від 08.02.2024 року, також відбулось й у подальшому часткове стягнення з нього грошових коштів в розмірі 8 114 грн. 65 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 134 від 06.03.2024 року. Відповідно, з нього безпідставно відповідачем набуто 16 229 грн. 30 коп., які підлягають поверненню на його користь відповідно до ст.1212 ЦК України, зважаючи на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року. У зв`язку із чим на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті ТзОВ «Дебт Форс» кошти у розмірі 16 229 грн. 30 коп. (8 114 грн. 65 коп. + 8 114 грн. 65 коп.= 16 229 грн. 30 коп.), які було стягнуто з позивача та перераховано відповідачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 335, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 12.01.2021р., що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та платіжними інструкціями на вказану загальну суму 16 229 грн. 30 коп. Загальна сума, яка була стягнута з нього складає 16 229 грн. 30 коп. та підлягає поверненню. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на положення ст.1212 ЦК України та практику її застосування, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідачем ТзОВ «Дебт Форс» подано відзив на позов від 15.11.2024 року, у якому просить відмовити позивачу у позові, вважаючи, що кошти ТзОВ «Дебт Форс» набуті у законний спосіб на підставі виконавчого провадження й лише у сумі 6 768 грн.77 коп., а не 16 229 грн. 30 коп., як вказує позивач, про що надає довідку ТзОВ «Дебт Форс» від 15.11.2024 року про отримання від органів дерджавниї виконавчої служби щодо боржника [PERSON] 19.02.2024 року коштків на суму 6 768 грн.77 коп. Також вважає, що посилання позивача на положення ст.1212 ЦК України є безпідставник, вважаючи, що ним обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін, за погодженням сторін. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В. перебуває на виконанні виконавче провадження № [NUMBER] від 10.02.2021 року сторонами якого є: [PERSON] (боржник), [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та ТзОВ «Вердикт Капітал»(стягувач), код за ЄДРПОУ: 36799749, правонаступником якого відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2023 року є ТзОВ «Дебт Форс», з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за № 355 від 12.01.2021р. про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Капітал»коштів в сумі 26 143 грн. 01 коп. (а.с.7, 8, 9, 10-11). [PERSON] , як боржник за вказаним виконавчим провадженням,звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису № 335, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 12.01.2021р. таким, що не підлягає виконанню, й рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року, яке набуло чинності, позов [PERSON] до ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису № 335, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 12.01.2021р. таким, що не підлягає виконанню, задоволено, визнано виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 335, виданий 12.01.2021р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. відповідно до якого з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» стягнуто заборгованість на загальну суму 26 143 грн. 01 коп. - таким, що не підлягає виконаню (а.с.12-15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 12.01.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] як боржника за виконавчим провадженням № [NUMBER], який отримує дохід у військовій частині [NUMBER] , й у межах виконавчого провадження № [NUMBER] від 10.02.2021 року відбулось часткове списання з [PERSON] грошових коштів у розмірі 8 114 грн. 65 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 78 від 08.02.2024 року (а.с.5), також відбулось й у подабшому часткове стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 8 114 грн. 65 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 134 від 06.03.2024 року (а.с.6). Відповідно, з [PERSON] відповідачем за вказаним виконавчим провадженням набуто 16 229 грн. 30 коп. (8 114 грн. 65 коп. + 8 114 грн. 65 коп.). На підставі ст.1212 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача безпідставно набутих ТзОВ «Дебт Форс», як правонаступником ТзОВ «Вердикт Капітал», коштів у розмірі 16 229 грн. 30 коп., які були стягнуті з позивача та перераховані відповідачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом N?355 від 12.01.2021р., що підтверджується матеріалами виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В., платіжною інструкцією № 78 від 08.02.2024 року на суму 8 114 грн. 65 коп. та платіжною інструкцією №134 від 06.03.2024 року на суму 8 114 грн. 65 коп., всього на загальну суму 16 229 грн. 30 коп.(а.с.5, 6). Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). У відповідності до ч.1 ст. 1212 ЦК України з відповідача на користь позивача підягають стягненню безпідставно отримані відповідачем кошти в сумі 16 229 грн. 30 коп. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (ст. 177 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення й його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Підставою виникнення зобов`язань є юридичний факт або юридична сукупність (фактичний склад), які породжують зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обгрутованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують в цій частині позовні вимоги судом не встановлені. Суд, надавши правової оцінки доводам відповідача щодо заперечення на позов, видхиляє їх з огляду на положення ст.1212 ЦК України, та вважає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, наявність судового рішення, яким визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, часткове виконання позивачем такого виконавчого напису натаріуса в межах виконавчого провадження, підтверджують вимогу позову. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп., а також понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн., які підтверджені Договором про надання правової допомоги від 15.07.2024 року (а.с.16-17), платіжною квитанцією від 05.80.2024 року (18-1), Актом виконаних робіт на зазначену суму (а.с.18), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача; підстави для зменшення відсутні, суд вважає, що такі витрати є обґрунтованими, доведеними й співмірними із складністю прави. Суд вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат в межах 2 500 грн. 00 коп., яким доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved