Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Заступник керівника Броварської окружної прокуратури Шайтанова М. 22 липня 2024 року звернулася до Згурівського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просила конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у [PERSON] земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 3221987501:01:009:0004, площею 0,0836 га, розташовану за адресою: Київська область, Броварський район, с. Черевки, на території колишньої Черевківської сільської ради Згурівського району (на даний час Згурівська об`єднана територіальна громада Броварського району) та стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4542,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Броварською окружною прокуратурою при виконанні своїх повноважень виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян Російської Федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Встановлено, що громадянка Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 2155, виданого 05.09.2015 набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 3221987501:01:009:0004, площею 0,0836 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на території колишньої Черевківської сільської ради Згурівського району (на даний час Згурівська об`єднана територіальна громада Броварського району) Київської області. [PERSON] 05.09.2015 зареєструвала право власності на вищевказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 11054056. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент звернення з даним позовом до суду громадянка Російської Федерації [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення кадастровий номер 3221987501:01:009:0004 (інформаційна довідка № 381847701 від 06.06.2024) вказана земельна ділянка перебуває в її власності понад десять років. Згідно з даними Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 8010.6.1-27588/80.2-24 від 19.06.2024 [PERSON] , [INFO] , 16.05.2015 Згурівським РС УДМС України в Київській області було надано дозвіл на імміграцію в Україні на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням) та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 02.07.2015. За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Враховуючи те, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (з 05.09.2015 по даний час) не відчужила її, є підстави для конфіскації земельної ділянки у власність держави. Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 24.07.2024 (справа № 365/544/24, номер провадження 2-з/365/5/24) задовольнив заяву заступника керівника Броварської окружної прокуратури про забезпечення позову, наклав арешт на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 3221987501:01:009:0004, площею 0,0836 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на території колишньої Черевківської сільської ради Згурівського району (на даний час Згурівської об`єднаної територіальної громади Броварського району) Київської області, та заборонив [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки із кадастровим номером 3221987501:01:009:0004, площею 0,0836 га з іншими земельними ділянками. Суддя Згурівського районного суду Київської області своєю ухвалою від 01.08.2024 відкрила провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначила підготовче засідання, встановила сторонам строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25.09.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача прокурор Худякова М.Ю. в судове засідання, призначене на 20.12.2024 не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області для участі у розгляді справи свого представника не направило, про причини неявки суд не повідомило, письмових пояснень по суті справи не подало. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяву про розгляд справи без її участі та/або заяву про відкладення розгляду справи не подала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене вище, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказах, наявних у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що громадянці Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , 16 травня 2015 року Згурівським РС УДМС України в Київській області було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням) та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 02.07.2015. Рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання станом на 19.06.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не приймалося (а.с. 21 копія інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області). Актовий запис про смерть відносно [PERSON] відсутній (а.с. 13 копія інформації Броварського відділу ДРАЦС від 18.06.2024). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05.09.2015 державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області Саркісян О.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 2155, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0836 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3221987501:01:009:0004. Право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право: 11054056 (а.с. 18 копія свідоцтва, а.с. 15-17 інформація з ДРРП). Разом із цим, Броварською окружною прокуратурою виявлено порушення ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності громадянки Російської Федерації [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки. Адже, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент звернення з даним позовом до суду громадянка Російської Федерації [PERSON] є власницею земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221987501:01:009:0004 (інформаційна довідка № 383698350 від 20.06.2024), а отже вказана земельна ділянка перебуває у її власності понад дев`ять років. Вказані відомості підтверджуються інформацією, викладеною в листі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області № 10-10-0.61-6128/2-24 від 25.06.2024 (а.с. 20 копія листа). У даній справі існує спір про перебування у власності іноземного громадянина особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, що охороняються державою. Вказаний спір виник 05.09.2016, з моменту невиконання відповідачем [PERSON] (громадянкою іноземної держави) обов`язку щодо відчуження набутої нею у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно положень ст. 14 Конституції та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Частиною 3 ст. 22 ЗК України, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. У свою чергу, частина 5 ст. 22 ЗК України передбачала, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Нова редакція ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 130 цього Кодексу передбачає, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Підстави набуття права власності на землю громадянами визначені у ст. 81 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Водночас, положення ч. 4 ст. 81 ЗК України містить обмеження щодо володіння землями сільськогосподарського призначення, прийнятими у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, та зобов`язує їх протягом року здійснити відчуження таких земель. Вказана вище норма закону є імперативною, і не дотримання таких приписів тягне за собою цивільну відповідальність, передбачену законом. Так, за нормами земельного законодавства невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» ст. 140 ЗК України). Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до пункту д) ст. 140 та пункту в) ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється шляхом конфіскації земельної ділянки за рішенням суду. Відповідне правило також закріплено у ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України, де зазначено: якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом встановленого строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 145 Земельного кодексу України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1 Першого протоколу. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року. Захищаючи права іноземців на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки. При цьому пункт 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України є імперативними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи громадянкою Російської Федерації, після набуття права власності 05.09.2015 на земельну ділянку кадастровий номер 3221987501:01:009:0004 протягом року після прийняття спадщини та державної реєстрації права власності на неї добровільно її не відчужила. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконала вимоги ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України та, будучи громадянкою Російської Федерації, яка має право постійного проживання в Україні, безпідставно залишається власником земельної ділянки кадастровий номер 3221987501:01:009:0004, яка не може перебувати у її власності згідно із законом, оскільки вказана земельна ділянка відноситься до особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, які є основним національним багатством українського народу та перебувають під особливою охороною держави. На підставі ухвали Згурівського районного суду Київської області від 24.07.2024 на спірну земельну ділянку накладено арешт (а.с. 72 копія витягу з Державного реєстру речових прав). Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ч. 1 ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3221987501:01:009:0004 для ведення особистого селянського господарства, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, підлягає примусовому припиненню, шляхом конфіскації земельної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства України. Отже, позовні вимоги заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При поданні позову за рахунок бюджетних коштів Київської обласної прокуратури, згідно з платіжною інструкцією № 1948 від 09.07.2024 на рахунок держави сплачено судовий збір у розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір»\~в загальній сумі 4542,00 грн, з яких: за вимогу майнового характеру (конфіскація) сплачено 3028,00 грн судового збору; за подання заяви про забезпечення позову сплачено 1514,00 грн судового збору (а.с. 23). Зазначені витрати прокуратури відносяться до судових витрат, які при задоволенні позову підлягають стягненню з відповідача на користь платника судового збору у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову відповідно до ухвали Згурівського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року, то такі заходи, з огляду на задоволення позову, після набрання рішенням законної сили продовжують свою дію як заходи виконання судового рішення у межах строків, визначених ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України\~або можуть бути скасовані раніше за клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved