Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

06.03.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 13.04.2023 з уточненою позовною заявою до [PERSON] з\~наступними вимогами: витребувати від [PERSON] на його та членів його сім`ї (батько - [PERSON] ) користь все належне їм та іншим членам сім`ї майно (також документи членів родини) - комп`ютерну техніку (системний блок, монітор), одяг та взуття чоловічі і жіночі, меблі (диван, 2 стільці, кухонний стіл та 2 стільці до нього), посуд, жіночі прикраси, документи, інше, тобто, все їхнє майно та документи, що залишилися в належній відповідачці квартирі за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.11.2021, за неможливості цього (втрати майна, тощо) - стягнути з [PERSON] на його (і членів родини) користь вартість всього того 400\~000 грн 00 коп. На обґрунтування позову зазначено, що в десятих числах жовтня 2021 року по оголошенню в інтернеті батько позивача [PERSON] домовився, у тому числі і для його потреб, щодо оренди квартири [ADDRESS] . Домовленості велися з жінкою на ім`я [PERSON] , яка повідомила, що є власником квартири. Вартість оренди за місяць складала 2 500 грн 00 коп., які [PERSON] передав Світлані приблизно 14.10.2021 у м. Змієві. Плануючи проживати в орендованій квартирі до кінця грудня 2021 року, [PERSON] передав ще 4 000 грн 00 коп. [PERSON] у присутності [PERSON] . З самого початку [PERSON] запевнила його батька, що буде укладено договір про оренду квартири, хоча за весь період проживання у квартирі від оформлення договору [PERSON] відмовлялася під різними приводами. У період з 15.10.2021 по 26.11.2021 вони проживали в орендованій квартирі, в яку завезли свої особисті речі: 2 стола кухонних, диван, 2 стільці, комп`ютерну техніку, посуд (чашки, чайник, каструлі), одяг (від носків до дублянок), власні документи, у тому числі, про участь у бойових діях у період з 2015 року по 2017 рік, а також оригінали документів на право власності на нерухоме майно. Під час проживання вони з батьком нагадували щодо офіційного оформлення оренди квартири. Водночас, 26.11.2021 до квартири прийшла [PERSON] разом з [PERSON] . В той час вдома був лише батько позивача [PERSON] . Відповідач одразу побігла до ванної кімнати і почала кричати, що вони використали ледь не річний об`єм води, після чого із застосуванням фізичної сили батька - [PERSON] "викинули" з квартири і забрали ключі. [PERSON] відмовилася повернути грошові кошти, а також не повернула їх особисті речі, що були у вказаній квартирі. Розмір вартості неповернутого майна оцінено в 400 000 грн 00 коп. Неправомірні дії відповідача стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.03.2023 первісну позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України. 13.04.2023 представник позивача [PERSON] звернувся з уточненою позовною заявою. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння або відшкодування його вартості повернуто позивачу. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.08.2023 апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено, ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2023 - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. На виконання вимог постанови Харківського апеляційного суду від 04.08.2023 ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.08.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23.08.2023. 23.08.2023 у зв`язку з неявкою учасників процесу, підготовче засідання відкладене на 26.09.2023. 04.09.2023 позивач [PERSON] надіслав до суду лист, де зазначив, що після операції вибуває із м. Харків до військової частини, просив проводити розгляд справи за участі його представника [PERSON] (т. 1 а. с. 109). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.09.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову, підготовче засідання відкладене на 18.10.2023. 18.10.2023 за клопотанням представника позивача [PERSON] продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 08.11.2023. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.11.2023 за клопотанням представника позивача [PERSON] вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, зазначене позивачем, яке знаходиться у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Оскільки на момент виходу суду з нарадчої кімнати представник позивача покинув залу судових засідань, підготовче засідання відкладене на 04.12.2023. 04.12.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи до суду, продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 20.12.2023. 20.12.2023 сторони на підготовче засідання не прибули без повідомлення причин. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:00 годину 20.12.2023. 20.12.2023 у зв`язку з неявкою учасників процесу, судовий розгляд відкладено на 19.01.2024. 29.12.2023 від в. о. начальника Зміївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали щодо виконання ухвали суду від 08.11.2023 про забезпечення позову (т. 1 а. с. 226-231). 19.01.2024 судовий розгляд відкладено у зв`язку з неявкою учасників процесу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.02.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння або відшкодування його вартості, третя особа [PERSON] , - залишено без розгляду. 26.08.2024 від Зміївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли надійшла постанова від 24.04.2024 про закінчення виконавчого провадження № 73340511 (т. 2 а. с. 64-69). Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Харківського апеляційного суду від 29.08.2024, з виправленнями відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Харківського апеляційного суду від 07.10.2024, ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 16 лютого 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.10.2024 призначено судовий розгляд справи на 12.11.2024. 12.11.2024 сторони на судове засідання не прибули. Судовий розгляд за клопотанням представника позивача відкладено на 19.12.2024. 19.12.2024 під час судового розгляду представник позивача Кобцев О. В. підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Враховуючи, що в матеріалах справи наявні відомості про відсутність майна, про витребування якого заявлено позову, вважав, що з відповідача належить стягнути вартість цього майна. Відповідач [PERSON] , яка повторно не з`явилася в судове засідання, при цьому повідомлявся повістками, направленими рекомендованими листами, які повернулися не врученими з поштовою відміткою "за закінченням строку зберігання" (т. 2 а. с. 74-76, 82-84, 85-87), не повідомила про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції"). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними посвідчення серія [NUMBER] , довіреності, посвідченої 12.01.2022 державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О. Г., підтверджується, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 5, 6, 26, 27). Даними довідки відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 431 від 15.03.2023 підтверджується, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 18). Даними копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.03.2023 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 315, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353965673 від 10.11.2023, підтверджується, що відповідач [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності: 1/3 частка - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 січня 1998 року Військовою частиною [NUMBER] , згідно з розпорядженням (наказом) органу приватизації від 29.01.1998, № 206, та зареєстрованого в Зміївському МДПТІ у реєстрову книгу № 12-1088; 2/3 частки у праві власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 28.07.2015 державним реєстратором Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Синельниковим І. П., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 690187463217 (т. 1 а. с. 230). Таким чином, підтверджується факт належності квартири [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] з 28.07.2015 по 25.03.2023. Представником позивача [PERSON] під час розгляду справи в суді, надано перелік майна, що залишилося за адресою: [ADDRESS] , а саме: стіл кухонний, два стільці, диван, системний блок, монітор, шнури, інформація у системному блоці (у тому числі продукти інтелектуальної власності), документи, документи-листування, оригінали документів на право власності [PERSON] на будинок та земельну ділянку в с.\~Шелудьківка Чугуївського району Харківської області; оригінали документів на право власності на квартиру [ADDRESS] ; судові рішення; вироби із срібла (обручки у кількості 5 штук, сережки, ланцюжок), косметичний набір для жінок, флакон духів "Версаче"; кухонний посуд (каструля 5 л - 1 шт., каструля 3 л - 1 шт., каструля 3,5 л - 1 шт., ківш алюмінієвий - 1 шт., сковорода - 1 шт., ножі кухонні - 2 шт., ложки, виделки, ополоник, чашки, тарілки, дублянка, куртка-вітрова, білизна, шкарпетки, сумка спортивна, шапка, жіноча білизна, альбом з фотокартками, ковдри ватні - 2 шт., подушки - 2 шт., постільна білизна - 2 комплекти, продукти харчування на суму 2 500 грн 00 коп., кішка Соня). Вартість вказаного майна оцінено в розмірі 400 000 грн 00 коп. (т. 1 а. с. 171-178). Відповідач [PERSON] під час виконання ухвали суду від 08.11.2023 надала до Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області пояснення від 16.11.2023, з яких вбачається, що усі речі були винесені на сходову клітину під`їзду дружиною [PERSON] . Про місце знаходження вказаних речей їй невідомо (т. 1 а. с. 227). За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу). Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (частина третя пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 522/1853/17 зроблено висновок, що "передбачений статтею 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач)". У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц вказано, що "аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник". Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Об`єктом віндикаційного позову є індивідуально-визначене майно, що збереглося в натурі, тобто те саме майно, яке попередньо вибуло з володіння власника. При цьому, якщо майно належить до категорії родових речей, то для віндикації воно повинно бути належним чином індивідуалізоване, оскільки до родових речей застосування віндикації є неможливим, як і неможливим таке судове рішення виконати у подальшому. Якщо індивідуально-визначене (індивідуалізоване) майно не існує, то позивач має право лише на відшкодування завданої шкоди. У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18. Позивачем надано докази на підтвердження факту вибуття майна з його володіння поза його волею, перебування майна у незаконному володінні відповідача та відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном. Водночас, за матеріалів виконання ухвали суду про забезпечення позову вбачається, що майно позивача не було виявлене, а відповідач заперечила наявність у неї такого майна. Тобто повернення майна в натурі є неможливим. Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вартість майна, що перебувало у незаконному володінні відповідача, визначена у розмірі 400 000 грн 00 коп. Будь-яких заперечень проти позову чи доказів, які б спростовували зазначені позивачем, та повідомлені представником позивача під час судового розгляду обставини незаконного позбавлення права власності на майно, відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення його прав відповідачем, а витребування майна в натурі є неможливим через незбереження його відповідачем, тому позовні вимоги, уточнені представником позивача під час судового засідання, підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості цього майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 4 000 грн 00 коп.

Outcome: approved