Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вказаним\~позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10016482664401 від 30 липня 2020 року, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 83\~354 грн. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала та станом на 30 квітня 2024 року її заборгованість становить 112\~446,49 грн, з яких: 53870,73 грн заборгованість за кредитом, 16,28 грн заборгованість за процентами, 58\~559,48 грн заборгованість за комісією.У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору АТ «ПУМБ» направило відповідачу письмову вимогу (повідомлення), однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 112 446,49 грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 26 липня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. До суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому не погоджуючись із позовом, відповідач зазначає, що позивачем приховано від суду той факт, що останній вирішував спір у досудовий спосіб, а саме звернувся до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису. Так, 02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. винесено виконавчий напис № 45020 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 10016488266401 від 30 липня 2020 року у розмірі 86850,94 грн. На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Голяченко І.П. відкрито виконавче провадження. У подальшому рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 грудня 2023 року вказаний вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 25 січня 2024 року приватний виконавець виніс постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження. Враховуючи наведене, просила врахувати сплачені нею кошти у межах виконавчого провадження. Крім того, відповідач [PERSON] вважає, що нарахування заборгованості за комісією є неправомірним, оскільки позивачем у пункті 4 кредитного договору було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлено частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідачем сплачувалися кошти за кредитним договором, проте частина з них, а саме 17612,40 грн були зараховані позивачем у рахунок сплати за комісією, а тому, враховуючи наведене, просила відмовити у задоволенні позову у цій частині та врахувати сплачені нею кошти в розмірі 17\~612,40 грн при визначенні фактичної суми заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідач вважає виписку такою, що складена з порушенням, оскільки остання не містить інформації щодо надходження коштів за виконавчим провадженням. Враховуючи наведене, просила в задоволенні позову відмовити. Від представника позивача АТ «Перший український міжнародний банк» Кущ Я.В. надійшла відповідь на відзив, у якій, не погоджуючись із доводами відповідача, представник вказує, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, яка містить усі суттєві умови притаманні кредитному договору. Виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом і містить інформацію щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. В рамках виконавчого провадження з відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості було стягнуто 1700,83 грн, що і було відображено у виписці з особового рахунку відповідача. Щодо умов договору про необхідність сплати комісії представником зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії за кредитними договорами. 25 вересня 2024 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався 31 січня 2021 року, а з позовом звернувся лише 10 червня 2024 року. 08 жовтня 2024 року від представника позивача АТ «Перший український міжнародний банк» Кущ Я.В. надійшла відповідь на заяву, у якій представник, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, а також на положення пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, вказує, що строк позовної давності не було пропущено позивачем. Представник відповідача [PERSON] адвокат Немчина Т.Ф. у судовому засіданні 11 листопада 2024 року позов не визнала, посилаючись на викладені у заявах по суті спору доводи, та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У сьогоднішнє судове засідання сторони не з`явилися, представники сторін просили розглянути справу за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з АТ «Перший український міжнародний банк» кредитного договору № 1001648266401 від 30 липня 2020 року, відповідач отримала кредит в сумі 83\~354,00 грн строком на 24 місяця до 30 липня 2022 року, зі сплатою процентів в розмірі 0,01 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% (а.с. 17, 18, 19-22, 23-34, 40). 02 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис № 45020 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 86 850,94 грн, з яких: 55571,11 грн заборгованість за кредитом, 2,69 грн заборгованість за процентами, 31277,14 грн заборгованість за комісією (а.с. 73-74). На підставі виконавчого напису № 45020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П., 28 грудня 2021 року відкрив виконавче провадження № 68005348 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 86 850,94 грн (а.с. 75), у подальшому постановою приватного виконавця від 13 січня 2022 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 76). У рамках вказаного виконавчого провадження з відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості було стягнуто 1700,83 грн (а.с. 156, 157). Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 грудня 2023 року вказаний вище виконавчий напис № 45020 визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 80-81). 25 січня 2024 року, у зв`язку із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 68005348 (а.с. 82). У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору АТ «ПУМБ» направило відповідачу письмову вимогу (повідомлення) за вих. № КНО-44.2.2/196 від 01 травня 2024 року про погашення заборгованості за кредитним договором № 1001648266401\~від 30\~липня 2020\~року у\~розмірі 112\~446,\~49(а.с. 35-36). Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач вказує, що відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконала та згідно розрахунку станом на 30 квітня 2024 року її заборгованість становить 112\~446,49 грн, з яких: 53870,73грн заборгованість за кредитом, 16,28 грн заборгованість за процентами, 58\~559,48 грн заборгованість за комісією (а.с. 41-43, 44-47). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконала, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за тілом кредиту. Водночас суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту та відсотків поза межами строку кредитування не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача станом на 30 квітня 2024 року включено заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 58\~559,48 грн. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. З заяви № 1001648266401 від 30 липня 2020 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що позичальнику встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%, однак без уточнення найменування конкретної послуги та систематичності її надання. Таким чином, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а тому передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредитної заборгованості, в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання послуг за які необхідно нараховувати щомісячну комісію. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі й за ті, які за законом за умовами\~їх надання\~один раз\~на місяць повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Крім того, судом встановлено, що за період існування кредитних правовідносин між сторонами позивач зарахував частину сплачених відповідачем коштів у рахунок сплати комісії на загальну суму 17\~612,40 грн (а.с. 41-43, 44-47). Отже, суд дійшов висновку, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню до основної суми заборгованості відповідача. Враховуючи наведене, встановивши необґрунтоване нарахування банком щомісячної комісії, суд дійшов\~висновку про\~часткову обґрунтованість\~позовних вимог\~щодо наявної заборгованості за\~тілом кредиту\~в розмірі 36258,33\~грн (53870,73 грн (сума заявлена позивачем як заборгованість за тілом кредиту) 17612,40 (сума, яку безпідставно зараховано банком у рахунок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості). Щодо доводів відповідача про необхідність врахування сплачених нею у межах виконавчого провадження коштів, слід зазначити, що такі кошти враховані позивачем у розрахунку заборгованості, що підтверджується і випискою з особового рахунку відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом слід зазначити, що частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що за умовами договору № 1001648266401\~від 30\~липня 2020\~рокувідповідач отримала кредит у розмірі 83354,00 грн, строком кредитування 24 місяці, тобто до 30 липня 2022 року. За заявою позивача 02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 45020 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 86 850,94 грн, з яких: 55571,11 грн заборгованість за кредитом, 2,69 грн заборгованість за процентами, 31277,14 грн заборгованість за комісією. Натомість, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем долучено до позову розрахунок заборгованості станом на 30 квітня 2024 року, згідно якого загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 112\~446,49 грн та складається з: 53870,73грн заборгованість за кредитом, 16,28 грн заборгованість за процентами, 58\~559,48 грн заборгованість за комісією. Звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Виконавчий напис нотаріуса про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. АТ «Перший український міжнародний банк», звернувшись 02 грудня 2021 року до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором , реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Тому після видачі виконавчого напису нотаріуса 02 грудня 2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 522/16447/15, у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 161/5814/13, у постанові. Враховуючи наведене,\~встановивши зміну\~банком строку\~остаточного повернення\~кредиту на\~02\~грудня 2021\~року,\~суд дійшов\~висновку про\~часткову обґрунтованість\~позовних вимог\~щодо наявної заборгованості за процентами в розмірі 2,69\~грн (нараховані проценти станом на час звернення із заявою та вчинення нотаріусом виконавчого напису). При цьому, суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки він звернувся до суду у межах трирічного строку з моменту закінчення строку дії кредитного договору. Так, як встановлено судом, кредит надано до 30 липня 2022 року, у подальшому позивачем змінено строк дії кредитного договору до 02 грудня 2021 року внаслідок реалізації свого права на дострокове повернення кредиту шляхом звернення 02 грудня 2021 року із заявою про вчинення нотаріусом виконавчого напису. А тому, оскільки позивач звернувся із даним позовом до суду 25 червня 2024 року, строк позовної давності останнім не пропущений. Також слід звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року, карантин на всій території України встановлено з 12 березня 2020 року, дію якого було закінчено 01 липня 2023 року. Крім того, Законом України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», який набрав законної сили 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжується на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому продовжено до 07 лютого 2025 року включно. З огляду на зазначене суд вважає, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом у межах строку позовної давності, а тому вимоги відповідача щодо застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають. З огляду\~на зазначене,\~оскільки відповідач\~ухиляється від\~сплати боргу\~у добровільному\~порядку,\~то суд,\~частково задовольняючи\~позовні вимоги,\~вважає за\~необхідне стягнути\~з неї\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором у розмірі 36\~261,02 грн, з яких заборгованість за кредитом 36258,33 грн, заборгованість за процентами 2,69 грн. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2422,40 гривні.

Outcome: partial