Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

22 жовтня 2024 року\~ [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2012 року. Від шлюбу сторони мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з чоловіком не склалось, подружжя виявили, що мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Близько семи місяців сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їхній шлюб став носити формальний характер. Примирення з відповідачем і збереження сім`ї [PERSON] вважає неможливим, оскільки [PERSON] інтересами сім`ї не цікавиться, часто ображає дружину, висловлюючись в її сторону брутальною лайкою, що викликає у позивача постійний страх та хвилювання. За таких обставин, [PERSON] вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечитиме її інтересам, а тому просила його розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що в шлюбі з відповідачем перебуває з 2012 року, мають двох спільних малолітніх дітей. Чоловік часто вживає алкогольні напої та влаштовує скандали в сім`ї. Разом як подружжя вони на теперішній час не проживають. 26.09.2024 року [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спровокував конфлікт, який переріс в домашнє насильство фізичного характеру, що виразилось в нанесенні ударів позивачу. В зв`язку з цим, вона була змушена викликати поліцію, яка видала відносно чоловіка терміновий заборонний припис та склала протокол про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду якого [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відтак, позивач вважає, що збереження шлюбу та примирення з чоловіком не є неможливим без змін в його поведінці, а тому наполягала на розірванні їхнього шлюбу та просила стягнути з відповідача судовий збір. \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що не бажає розірвання їхнього з позивачем шлюбу, оскільки його почуття кохання до дружини не втрачено. Не заперечував, що інколи між ними виникали суперечки, приводом до яких ставали його підозри дружини у подружній зраді. Підтвердив, що дійсно притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення відносно дружини домашнього насильства, але нанесення їй ударів не визнає. Вважає, що сім`ю можливо зберегти, однак якщо дружина не бажає зберегти їхній шлюб, то він не буде її змушувати до цього. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 14 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 365. Сторони є батьками малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд також вважає за необхідне зазначити, що Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих відносинах як шлюб. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Таким чином, виходячи з добровільності шлюбних відносин, які позивач [PERSON] більше не має бажання підтримувати з чоловіком, суд не вбачає правових підстав для відмови в задоволенні її позовних вимог, оскільки подальше перебування позивача у шлюбі не буде ґрунтуватися на принципі її вільного волевиявлення. Заперечення [PERSON] щодо розірвання шлюбу з дружиною до уваги суду прийматися не можуть з огляду на категоричну позицію позивача щодо необхідності припинення шлюбних відносин між сторонами. Отже, враховуючи вищевикладене у сукупності, небажання позивача відновлювати сімейні відносини, а також відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved