Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до Жидачівської міської ради (відповідач), в якій просить визнати незаконним розпорядження Жидачівської районної державної адміністрації №158 від 12.03.2004 «Про припинення користування земельною ділянкою фермером [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що Жидачівська міська рада не здійснила запис (реєстрацію) за №36 в Книзі державних актів на право користування землею про закріплення за [PERSON] земельної ділянки площею 12,00 га у довічне успадковуване володіння для ведення селянського господарства від 22.07.1991. За інформацією Відділу №5 у сфері земельних відносин відповідно до Книг записів (реєстрації) державних актів на право користування землею на території Бережницької сільської ради на [PERSON] зареєстровано державний акт за № 36 на право користування землею серії Б №060336 на земельну ділянку площею 12,00 га для ведення фермерського господарства, зареєстрований 22.07.1991. Другий примірних державного акта у архіві відділу відсутній. Тобто право довічного успадковуваного володіння землею [PERSON] не трансформувалося в постійне користування землею та не перейшло ФГ Мадараш В.М. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що у книзі реєстрації Державних актів записано інший акт на його ім`я, а саме: державний акт на постійне користування землею, який йому не видавався, оскільки на його ім`я видано державний акт на довічне успадковане володіння землею. Оскаржуване розпорядження №158 від 12.03.2004 стосується іншого права. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачем подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.24), заяву про залучення до справи третьої особи (а.с.25), заяву про долучення доказів до справи (а.с.35). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 30.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.14-15). Ухвалою підготовчого засідання від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.32). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Фермерське господарство Мадараша Володимира Михайловича зареєстроване 15.03.1995, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.26). Відповідно до державного акту від 22.07.1991, виданого виконавчим комітетом Жидачівської районної ради народних депутатів, за [PERSON] закріплено в довічне успадковуване володіння 12 га землі на території Бережницької сільської ради для ведення селянського господарства. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за №36 (а.с.27). Розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації №158 від 12.03.2004 припинено право користування земельною ділянкою площею 12 га, наданою фермеру [PERSON] на землях запасу Бережницької сільської ради. Земельну ділянку площею 12 га передано в землі запасу Бережницької сільської ради без змін цільового призначення. Районному відділу земельних ресурсів надано вказівку списати державний акт на право постійного користування землею (серія Б № 060336) в установленому законом порядку (а.с.4). Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 29.08.2024 відповідно до Книг записів (реєстрації) державних актів на право користування землею на території Бережницької сільської ради на [PERSON] зареєстровано державний акт на право постійного користування землею серії Б №060336 на земельну ділянку, площею 12,0 га для ведення фермерського господарства, зареєстрований 22.07.1991 в Книзі записів державних актів на право користування землею за №36 (а.с.3). За змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 13.09.2024 за інформацією Відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідно до Книг записів (реєстрації) державних актів на право користування землею на території Бережницької сільської ради на [PERSON] державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею від 22.07.1991 не зареєстрований (а.с.23). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли, у зв`язку з припиненням права користування земельною ділянкою, державний акт на яку він не отримував. Норми права, які застосував суд. Згідно з приписами статей 6, 50 ЗК УРСР 1990 року у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам УРСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Відповідно до положень частини 1 статті 22 ЗК України (в редакції від 13.03.1992) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Нормою статті 17 ЗК України (в редакції від 13.03.1992) встановлено порядок передачі земельних ділянок у власність Радами народних депутатів. За змістом пункту 12 Перехідних положень ЗК України 2002 року (в редакції станом на 12.03.2004) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (далі Закон № 2009-XII) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед державними, кооперативними, громадськими, зарубіжними, іншими підприємствами і організаціями, окремими громадянами представляє голова господарства. На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності. З ним укладається договір на користування землею на умовах оренди, складаються також й інші документи відповідно до законодавства України. Нормою статті 5 Закону № 2009-XII встановлено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Право приватної власності на земельну ділянку селянським (фермерським) господарством може набуватись після шести років володіння нею. Після одержання державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування. Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи; одержує печатку із своїм найменуванням і адресою; відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку; вступає в ділові відносини з іншими підприємствами, установами та організаціями; визнається як самостійний товаровиробник державними і господарськими органами при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (стаття 9 Закону № 2009-XII). Аналогічно врегульовані і правовідносини зі створення та діяльності фермерського господарства Законом України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 937-IV (далі Закон № 937-IV), у статті 1 якого вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до приписів частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, у цивільній\~справі №\~443/1572/18\~(провадження\~№ 61-3440св23)\~Верховний Суд, за схожих спірних правовідносин між тими самими сторонами, встановив таке: предметом спору у цій справі є право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, яке виникло в особи засновника та голови селянського (фермерського) господарства «Мадараш Володимир Миколайович», зареєстрованого 15 березня 1995 року як юридична особа. ФГ «Мадараш Володимир Миколайович» як юридична особа зареєстроване в установленому законом порядку 15 березня 1995 року після отримання позивачем прав на спірну земельну ділянку, виділену йому для ведення селянського (фермерського) господарства у 1991 році, тому користувачем спірної земельної ділянки є вказане фермерське господарство. Зокрема, пунктом 3.2 статуту ФГ «Мадараш Володимир Миколайович» встановлено, що право фермерського господарства на користування землею посвідчується державним актом, який видається на ім`я його голови. Оскільки вказане фермерське господарство є юридичною особою, у відносинах з іншими особами його представляє голова, яким у даному випадку є [PERSON] . Після отримання позивачем державного акта на право користування/володіння земельною ділянкою та його державної реєстрації останнім засновано фермерське господарство, яке зареєстроване як юридична особа. Тобто у правовідносинах користування/володіння спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна землекористувача і його обов`язки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а тому стороною у спірних правовідносинах є саме ФГ «Мадараш Володимир Миколайович». Зокрема, пунктом 3.2 статуту ФГ «Мадараш Володимир Миколайович» встановлено, що право фермерського господарства на користування землею посвідчується державним актом, який видається на ім`я його голови. У справі, яка розглядається, [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом як фізична особа. У даному випадку суди встановили, що оскарженими рішеннями відповідачів припинено право на земельну ділянку саме ФГ «Мадараш В. М.», яке зареєстроване як юридична особа. Однак, оскільки у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна користувача/володільця і обов`язки землекористувача [PERSON] перейшли до ФГ «Мадараш Володимир Миколайович» з дня його державної реєстрації, тому стороною у спірних правовідносинах є юридична особа ФГ «Мадараш Володимир Миколайович», а не фізична особа [PERSON] . [PERSON] є головою, керівником ФГ «Мадараш Володимир Миколайович» і його права та зобов`язання не є тотожними з правами та зобов`язаннями вказаного фермерського господарства. Позов [PERSON] заявив як фізична особа, разом з тим на час звернення з позовом та розгляду справи права на предмет позову належали не йому, а юридичній особі ФГ «Мадараш Володимир Миколайович», яке до участі у справі не залучалося і позовних вимог в цій справі не заявляло. За таких обставин у даних правовідносинах права [PERSON] як фізичної особи не порушено, оскільки у даних правовідносинах лише фермерське господарство може ставити вимоги про порушення його прав як землекористувача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Узагальнені обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що за [PERSON] було закріплено в довічне успадковуване володіння 12 га землі на території Бережницької сільської ради для ведення селянського господарства, про що виконавчим комітетом Жидачівської районної ради народних депутатів видано відповідний державний акт від 22.07.1991, зареєстрований в книзі записів державних актів на право користування землею за №36. ФГ « [PERSON] » як юридична особа зареєстроване в установленому законом порядку 15.03.1995 після отримання позивачем прав на спірну земельну ділянку, виділену йому для ведення селянського (фермерського) господарства у 1991 році. Розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації №158 від 12.03.2004 припинено право користування земельною ділянкою площею 12 га, наданою фермеру [PERSON] на землях запасу Бережницької сільської ради. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову. Суд зауважує, що предметом позову у цій справі є визнання незаконним розпорядженням голови Жидачівської районної державної адміністрації №158 від 12.03.2004, яким припинено право користування земельною ділянкою площею 12 га, наданої фермеру [PERSON] на землях запасу Бережницької сільської ради. Тобто, спірні правовідносини між сторонами стосуються саме права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, яке виникло в особи засновника та голови селянського (фермерського) господарства «Мадараш Володимир Миколайович», зареєстрованого 15.03.1995 як юридичної особи, яке посвідчено відповідним державним актом від 22.07.1991, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право користування землею за №36. З урахуванням наведених обставин та висновків Верховного Суду у справі № 443/1572/18 (провадження № 61-3440св23), суд зазначає, що оскільки [PERSON] позов заявив як фізична особа, разом з тим на час звернення з позовом та розгляду справи права на предмет позову належали не йому, а юридичній особі ФГ «Мадараш Володимир Миколайович», яке до участі у справі не залучалося і позовних вимог в цій справі не заявляло, відтак у даних правовідносинах права [PERSON] як фізичної особи не порушено, так як саме фермерське господарство може ставити вимоги про порушення його прав як землекористувача. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed