Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

05.08.2024 року до суду звернувся представник позивача із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначив, що 23.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №3406674. 26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3406674. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3406674. Загальний розмір заборгованості за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача становить 23 260,31 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 4 275 гривень, заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 18 985,31 гривень. Таким чином, представник позивача прохав суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за договором №3406674 від 23.09.2021 у розмірі 23 260,31 грн та судові витрати: 3028 грн. судового збору, 9 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 12.08.2024 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник позивача, адвокат Морозова В. В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Зазначила, що матеріалами справи доведено укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитним коштів. Також зауважила, що [PERSON] частково повертала кредит, за її ініціативою відбувалася пролонгація договору. Стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції та спростування позиції позивача. Щодо наявних розбіжностей в часі укладення договору вказала, що розбіжності в одну годину могли виникнути у зв`язку із різницею в часі літній/зимовий та форматом часу 24/12 годин. Також вказала, що первісним кредитором під час формування довідки про ідентифікацію, долученої до позовної заяви, допущена помилка у номері телефону позичальника. Представник відповідача, адвокат Яременко О. Є., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що докази, які вказують на те, що відповідач частково повертала грошові кошти та продовжувала строк дії договору, формувалися ТОВ «Мілоан» і не є первинними документами, які підтверджують фінансові операції. Вказав також, що відповідач дійсно 23.09.2021 року отримала грошової кошти у розмірі 5 000 гривень, однак вона вважає, що отримала допомогу від ООН, хоча тепер і допускає що це могли бути кредитні кошти. Так, [PERSON] у 2021 році на «вайбер» надійшло повідомлення про можливість отримання допомоги особам, які перехворіли на коронавірус. Вона перейшла за посиланням та ввела свої дані. Водночас ніякого договору з ТОВ «Мілоан» відповідач не укладала. У матеріалах справи існують розбіжності щодо часу укладення договору та номеру мобільного телефону відповідача. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3406674 (індивідуальна частина), відповідно до якого сума кредиту становить 5000 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 23.09.2021 року (а. с. 6-10). Відповідно до п.п. 1.5.1-1.6 Договору комісія за надання кредиту 0,00 гривень, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 15 гривень, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахування можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процента ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику із знижкою і є меншою за стандартну ставку, встановлену п.1.6 Договору. Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Договір підписано відповідачем [PERSON] 23.09.2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суду також надано графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву на кредит (а. с. 10-13). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Суд також звертає увагу на те, що реквізити, які містяться в п. 10 Договору співпадають з реквізитами відповідача, які зазначені в позовній заяві, а тому можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідач надала усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання грошових коштів (позики), зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Стороною відповідача на підтвердження своєї позиції доказів не долучено та не спростовано докази, надані стороною позивача на підтвердження укладення кредитного договору. Суд також бере до уваги твердження представника відповідача, який вказує, що відповідач припускає, що отримані 23.09.2021 року кошти у розмірі 5 000 гривень могли бути кредитом. На підтвердження факту укладення кредитного договору стороною позивача також надано оригінал договору про споживчий кредит у форматі .pdf, довідку по заяві на кредит №3406674 від 23.09.2021 року, анкету-заяву на кредит від 23.09.2021, докази надсилання [PERSON] алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі, а саме інформацію з електронного файлу щодо підтвердження підписання договору електронним підписом (а. с. 12, 73-82, 124). Судом встановлено, що договір про споживчий кредит №3406674 підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором W38333. За таких обставин, суд вважає доведеним факт укладення спірного договору відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5 000 гривень суду надано копію платіжного доручення №57021645 від 23.09.2021 року та виписку за договором №б/н за період 23.09.2021-28.09.2021 АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 13, 112). Крім того з відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що відповідачем здійснювалися дії спрямовані на погашення заборгованості\~\~ тіла кредиту, процентів по кредиту. Також відповідачем вчинялися дії, що свідчать про пролонгацію договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а. с. 18-20). Згідно акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу та реєстру боржників до договору факторингу від 26.01.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3406674 (а. с. 21-22). 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 (а. с. 24-27). 31.03.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі і щодо договору №10-03/2023/01 (а. с. 24). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-03/2023/01 та реєстру боржників позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3406674 (а. с. 27-30). Суду також надано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3406674 ТОВ «Мілоан», згідно якої станом на 26.01.2022 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4275 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 12 786,56 гривень (а. с. 14-15). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №3406674, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», [PERSON] станом на 10.03.2023 року має заборгованість у розмірі 23 260,31 гривень, з яких по основній сумі кредиту 4 275 гривень, заборгованість за відсотками станом на 26.01.2022 року 12 786,56 гривень, заборгованість за відсотками за період з 26.01.2022 року по 23.02.2022 року у розмірі 6198,75 гривень (а. с. 16). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №3406674, складеного ТОВ «Коллект Центр», заборгованість за договором станом на 10.07.2024 року складає\~ 23 260,31 гривень, з них по основній сумі кредиту 4 275 гривень, за відсотками 18 985,31 гривень (а. с. 17). З моменту отримання позивачем прав вимоги до відповідача за вищевказаними договорами, нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З моменту передачі прав вимоги за кредитним договором позивачем неправомірно здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом, оскільки відносини щодо зазначеної заборгованості перебували поза відносинами за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд не вирішує питання стягнення процентів річних після передачі права вимоги, оскільки вони не обґрунтовані позивачем, як проценти, які нараховані поза межами строку дії кредитного договору. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при пред`явлені позову було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. При цьому, позов задоволено частково (позовні вимоги задоволено на 77,35 % (17061,56*100/23260,31). За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору на суму 2342,16 гривень (3028 грн. х 77,35 %). Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 гривень суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 07-06/2024, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а. с. 34-35). Відповідно до платіжної інструкції № 0446760000 від 12.07.2024 року ТОВ «Коллект Центр» сплатило АО «Лігал Ассістанс» 200 000 гривень згідно договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 (а. с. 37) Із заявки на надання юридичної допомоги № 394 від 01.07.2024 року та Витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року вбачається, що за договором про надання правової допомоги № 07-06/2024ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових послуг за наступним списком: надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку 3000 гривень (1 500 гривень за 1 годину), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000 гривень (3000 гривень за 1 годину (а. с. 38-39). Стороною відповідача клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у розмірі 6 961,50 гривень (9000*77,35%).

Outcome: partial