Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом\~ про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, про встановлення факту батьківства, про виключення із актового запису про народження дитини даних про батька. В обґрунтування позову посилався на те, що вона зареєстрована та проживає разом із сином [PERSON] по [ADDRESS] . Після народження дитини, його реєстрація проводилася за її завою оскільки із батьком дитини [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Так прізвище дитини було записано « [PERSON] », а ім`я по-батькові батька з її слів « [PERSON] ». Батьком дитини був [PERSON] , [INFO] , з яким вона проживала однією сім`єю з 07.11.2011 року без реєстрації шлюбу. Вказувала, що вони проживали як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, народили та виховували сина. Проживали вони по [ADDRESS] . 22.05.2022 року [PERSON] будучи військовослужбовцем за контрактом, загинув внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Смерть [PERSON] в органах ДРАЦС реєструвала його донька від першого шлюбу [PERSON] , з матір`ю якої [PERSON] розлучився 01.02.2005 року. Відповідно до спадкової справи спадкоємцями [PERSON] зазначено [PERSON] , [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), а також син [PERSON] , 2006 року народження, опікуном якого є [PERSON] (бабуся). Вважає, що спадкоємцем також є і син [PERSON] , оскільки загиблий був його батьком і при житті визнавав своє батьківство відносно [PERSON] . Той факт, що [PERSON] визнавав своє батьківство на її думку, підтверджується тим, що він був присутнім на пологах, він першим взяв сина на руки у пологовому будинку. Також у медичній картці історії розвитку дитини лікарем зазначено матір`ю дитини [PERSON] , батьком [PERSON] шлюб між якими не зареєстровано. Також з пологового будинку її з сином забирав [PERSON] як батько дитини, а також були присутні і родичі як з її боку так і з боку [PERSON] .. 09.11.2013 року було проведено хрещення дитини участь у якому приймав [PERSON] , та родичі з їх сторін, а також під час святкування хрещення. Вказувала, що [PERSON] приймав активну участь у житті сина, з народження купав його, багато гуляв на вулиці, купував іграшки, одяг і все що йому було потрібно. У 2017 році [PERSON] підписав контракт на службу в ЗСУ та під час служби особисто переводив кошти на рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК», щоб вона мала кошти на проживання, оскільки вона доглядала за дитиною, а кошти які він отримував як військовослужбовець були їхнім постійним і основним джерелом доходу. Згідно молекулярно-генетичного дослідження родинна спорідненість дитини [PERSON] з дядьком [PERSON] (братом загиблого) не виключена та ймовірність спорідненості 3-го ступеня становить 89,3 %. Зазначила, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем [PERSON] та перебування на його повному утриманні, що було основним та постійним джерелом засобів до існування її та сина, як членів сім`ї [PERSON] , встановлення факту батьківства необхідно для того, щоб вона та дитина отримали одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю [PERSON] , а визнання батьківства необхідно, щоб син мав право на отримання пенсії по втраті годувальника та пільги, як члена сім`ї загиблого батька. У зв`язку із викладеним просила встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та встановити факт спільного проживання як членів однієї сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з 01.08.2013 року по 22.05.2022 р. та факт перебування на повному утриманні [PERSON] та [PERSON] , яке було постійним і основним джерелом засобів до їх існування. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Білою У.М. подано відзив на позов, згідно якого вважає доводи позивачки необґрунтованими з огляду на те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів батьківства [PERSON] відносно [PERSON] .. Зокрема, посилання на те, що [PERSON] був присутній під час народження дитини у пологовому будинку, підтверджується лише показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, наголошувала увагу суду на тому, що [PERSON] , яка є матір`ю загиблого, до моменту смерті сина ніколи не підтримувала зв`язок ані із позивачкою, ані із її дитиною - [PERSON] . А [PERSON] є рідною матір`ю позивачки, з огляду на що вона зацікавлена у результаті розгляду справи, а тому обставини, що мають істотне значення для справи, не можуть підтверджуватися виключно її показаннями. Окрім того, позивачкою зазначено, що реєстрація дитини проводилась нею і оскільки шлюб із загиблим укладено не було, то в актовому записі про реєстрацію народження дитини № 1800 від 10 серпня 2013 року у Книзі реєстрації народжень дані про батька дитини записані за її вказівкою, а саме " [PERSON] ", однак із вказаного свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є " [PERSON] ", а не " [PERSON] ", як зазначено в тексті позовної заяви, що свідчить про те, що мати дитини під час реєстрації її народження навіть не мала наміру зазначати [PERSON] батьком дитини. Також, позивачкою зазначено, що загиблий з самого народження визнавав себе батьком [PERSON] , проте незважаючи на те, що в шлюбі із матір`ю дитини він не перебував, він міг визнати батьківство, подавши відповідну заяву в органи РАЦСу і тим самим підтвердити, що є батьком дитини, чого зроблено не було. Крім того посилання на медичну картку дитини, де зазначена інформація про загиблого [PERSON] як про батька дитини не може підтверджувати ані батьківство, ані визнання цього факту самим загиблим, адже ця інформація могла записуватися виключно зі слів матері, жодного підпису чи інших даних, вказаних самим [PERSON] , у медичній картці не міститься. Окрім того, не міститься також і дати, коли було зроблено відповідну відмітку, та інформації про особу, яка її зробила. Вважає, що у довідці для дільничного педіатра або сімейного лікаря № 4536, де зазначено про обстеження легенів та серця матері та батька, але жодної конкретизації та ідентифікації саме [PERSON] як батька дитини в довідці не міститься, тобто вона взагалі не може слугувати доказом на підтвердження доводів позивачки. В свою чергу свідоцтво про проведення таїнства хрещення, не може підтверджувати факт батьківства, так як у такому документі відсутня графа про біологічних батьків, в ньому наявна інформація лише про хрещених батьків, а тому цей доказ, як і вищезгадана довідка, не містить інформації щодо предмета доказування, тобто є неналежним. Таким чином вважає, що той факт, що [PERSON] за життя визнавав батьківство щодо [PERSON] наразі можуть підтвердити лише свідки, чиї показання є не об`єктивними та можуть бути взятими до уваги лише в сукупності з іншими доказами. Усі письмові докази, що надані позивачкою на підтвердження факту батьківства записані з її слів або не стосуються предмета доказування, а у єдиному доказі, де була б необхідна безпосередня участь [PERSON] - свідоцтві про народження дитини - батьком є інша особа " [PERSON] ", який записаний зі слів матері, тобто [PERSON] батьківство щодо дитини у встановленому законом порядку не визнавалося. Більш того за життя [PERSON] сумнівався стосовно факту свого батьківства щодо [PERSON] , періодично змінюючи свою думку про це питання. В якийсь період він дійсно називав [PERSON] своїм сином, однак потім припиняв спілкування із його матір`ю, а своїй дочці, [PERSON] говорив, що не являється батьком дитини. Додані до позовної заяви результати молекулярно-генетичного дослідження № 5988164, яке виконано в медичній лабораторії "Ескулаб" вважають недостовірними та такими, що можуть мати велику похибку з огляду на те, що [PERSON] (брат загиблого) не відноситься до першої лінії споріднення, а сама медична лабораторія "Ескулаб" не має права на проведення саме судового генотипоскопічного дослідження (молекулярно-генетичної експертизи), внаслідок чого виданий в цій установі тест на батьківство може використовуватися лише для особистого користування і не має юридичної сили. Окрім того, вважають вимоги про встановлення факту спільного проживання як членів сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також перебування її із сином на повному утриманні у загиблого, яке було для них постійним і основним засобом для існування необґрунтованими, а доводи та докази, на які посилається позивачка в цій частині такими, що не відповідають дійсності. [PERSON] ніколи разом із позивачкою не проживав ані по [ADDRESS] , ані за будь-якою іншою. Загиблий [PERSON] до підписання контракту із Міністерством оборони України у 2017 році постійно проживав у [ADDRESS] зі своїм батьком, [PERSON] , який помер [INFO] (вже після смерті сина) або за адресою: [ADDRESS] зі своєю матір`ю, яка є відповідачкою по справі. Під час несення військової служби [PERSON] періодично приїжджав у відпустки у квартиру, де зареєстрована відповідачка, [PERSON] та проживає мати загиблого - [PERSON] .. Окрім того, в першу чергу про загибель військовослужбовця була сповіщена територіальна громада, в якій він фактично проживав до укладення контракту, і саме староста Мамаївської сільської ОТГ вперше сповістив про загибель [PERSON] його батька, який розповів про це іншим членам сім`ї. Після цього матері, батькові та дочці військовослужбовця [INFO] було направлено сповіщення про загибель військовослужбовця. В той же час як позивачці жодного сповіщення не надійшло, тобто загиблий під час несення служби не вказував ані [ADDRESS] як адресу свого постійного місця проживання, ані [PERSON] як свого члена сім`ї. До 2017 року [PERSON] постійно проживав у [ADDRESS] , періодично приїжджаючи до матері, яка проживає у [ADDRESS] , де він був зареєстрований. У 2017 року [PERSON] уклав контракт із Міністерством оборони України, що визнається позивачкою, і з того моменту він перебував на службі, приїжджаючи додому лише у короткострокові відпустки. Разом з тим, загиблий жодного разу не залишався в будинку позивачки та навіть в ті періоди, коли він підтримував із нею та її сином зв`язок, він лише заходив туди в гості, але через велику кількість людей, які проживають у будинку, він ніколи не залишався там на ніч, не говорячи вже про постійне проживання. Отже, вимога про встановлення факту спільного проживання та перебування позивачки та її сина на утриманні у загиблого [PERSON] ґрунтується лише на показаннях свідків. У позовній заяві зазначено про наявність у позивачки виписок із її банківського рахунку та рахунку її матері, [PERSON] , однак всупереч цивільно-процесуальним нормам копії відповідних доказів разом із позовною заявою до суду не надано. [PERSON] надано письмові пояснення з приводу позову, згідно яких позов підтримав та пояснив, що його рідний брат [PERSON] дійсно проживав із [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до дня його смерті. На день народження [PERSON] . [PERSON] прийшов до неї додому, познайомився з її родичами та зробив їй пропозицію з того часу вони стали проживати разом як чоловік та жінка. Йому це відомо зі слів загиблого, який повідомив, що створив сім`ю із [PERSON] .. Він був у них в гостях по [ADDRESS] , знає, що вони спільно проживали, працювали, зароблені кошти витрачали на свої потреби та зробили ремонт в кімнаті де проживали. Згодом [PERSON] повідомив, що [PERSON] вагітна, а після народження сина був дуже радий народженню сина і не сумнівався, що це його дитина та визначав батьківство. Аналогічні за змістом позову надала письмову заяву і [PERSON] . Позивачкою було подано нову редакцію позовної заяви та збільшено позовні вимоги, згідно яких просила суд встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] .. Виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька [PERSON] . Встановити факт спільного проживання [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] з 01.08.2013 року по день смерті [INFO] та встановити факт перебування на повному утриманні [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , яке було постійним і основним джерелом до існування [PERSON] та [PERSON] як членів сім`ї [PERSON] .. Ухвалою суду за клопотанням [PERSON] призначено по справі генетичне дослідження проведення якого доручено ТОВ «МАМА ПАПА», яке внаслідок не сплати не було проведено. В подальшому було отримано відомості про наявність в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії біологічного матеріалу загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер 997/НЕ від 26.05.2022 року Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», який може бути використаний для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства та ухвалою суду від 19.02.2024 року призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. На виконання якої 07.05.2024 року надано суду Висновок №842-МГ від 26.04.2024 р.. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Дронь О.І. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Підтвердила, що [PERSON] проживав із позивачкою по [ADDRESS] , а також, що [PERSON] був батьком [PERSON] .. Відповідачка [PERSON] та її представник заперечували щодо спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] .. Щодо встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] не заперечували. Відповідачка [PERSON] заперечила, що [PERSON] проживав із позивачкою однією сім`єю та не заперечувала щодо [PERSON] був батьком [PERSON] .. [PERSON] пояснив, що йому відомо зі слів батька ( [PERSON] ), що [PERSON] є його братом. Декілька разів вони спільно проводили дозвілля. Третя особа [PERSON] проти задоволення позов не заперечував. Підтвердив, що [PERSON] проживав із позивачкою без реєстрації шлюбу та у них народився син [PERSON] .. Від представника третьої особи відділ реєстрації актів цивільного стану надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні (11.09.2024 р.) підтвердили, обставини на які посилалася позивачка щодо їх проживання разом із [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та батьківство [PERSON] відносно [PERSON] .. Заслухавши в ході судового розгляду справи учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України). Щодо вимоги про встановлення факту батьківства. У статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно зі статтею 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.11). Запис про батька дитини зроблено на підставі ст. 135 СК України за вказівкою матері. Відповідно до поданого позову батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , який у зареєстрованому шлюбі із матір`ю дитини не перебував та загинув [INFO] внаслідок військових дій захищаючи Батьківщину (т.1 а.с.13,14,17). Європейський суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34). Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. За клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Білої У.М., ухвалою суду від 19.02.2024 року призначено по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» оскільки в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії зберігається біологічний матеріал загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер 997/НЕ від 26.05.2022 року Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», який міг бути використаний для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства. Відповідно до Висновку експерта №842-МГ від 26.04.2024 року вірогідність того, що гр.. [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , 01.08.2013 року складає не менше 99,99999 % (Т.1 а.с.159-163). Таким чином факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] повністю доведено та не потребує додаткового доказування, як наслідок оцінка інших доказів щодо даної позовної вимоги судом не надавалась. Виходячи з того, що судом встановлено факт батьківства [PERSON] вимога про виключення з актового запису №1800 від 10.08.2023 року про реєстрацію народження [PERSON] відомостей про батька « [PERSON] » підлягає задоволенню. Щодо вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2024 року у справі №759/14906/18 встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц). В обґрунтування даних вимог позивачка зазначала, що з 07.11.2011 по 22.05.2022 року проживала разом із [PERSON] однією сім`єю і перебувала разом із їх спільним сином на його утриманні по день смерті. Як доказ наведеного посилалась на світлини на яких вони разом та з дитиною, виписки з карткового рахунку де наявні записи про отримання коштів від [PERSON] , скриншоти їх спілкування із [PERSON] , довідку ПП «Регіон Центр» від 17.01.2023 р., а також покази свідків. Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд вважає, що вони у своїй сукупності хоча підтверджують перебування [PERSON] та [PERSON] у стосунках, однак не доводять їх проживання однією сім`єю по [ADDRESS] та перебування позивачки з дитиною на утриманні [PERSON] .. Зокрема спільні світлини враховуючи усталену практику Верховного Суду не можуть бути підставою для встановлення даного факту. Переказ грошових коштів [PERSON] також не підтверджує перебування на його утриманні, а свідчить про те, що [PERSON] фінансово допомагав дитині, що також підтвердити і свідки, в тому числі матір позивачки [PERSON] , а також брат [PERSON] , який вказував, що [PERSON] всім пересилав кошти та [PERSON] (колишня теща), яка повідомила, що на сина [PERSON] також пересилав кошти. Скриншоти їх спілкування підтверджують їх зв`язок як чоловіка та жінки, які мають спільну дитину, однак не проживання однією сім`єю та перебування на утриманні. Також суд зауважує, що пересилання коштів та спілкування [PERSON] з [PERSON] , згідно поданих доказів датовані ще 2019 роком та, що [PERSON] в подальшому влаштувалась на роботу. Довідка з ПП «Регіон Центр» про проживання [PERSON] без реєстрації по [ADDRESS] спростовується довідкою ПП «Житлосервіс» від 27.04.2023 року згідно якої [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] до проходження військової служби (Т.1 а.с.111). Покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд оцінює з позиції розумного сумніву. Натомість не спростовними є докази надані відповідачкою [PERSON] на заперечення даних позовних вимог, а саме те, що у 2017 році [PERSON] уклав контракт із Міністерством оборони України і з того моменту він перебував на службі на сході України, приїжджаючи додому лише у короткострокові відпустки, а тому він не міг проживати із [PERSON] у м. Чернівці. Про загибель військовослужбовця була оповіщена Мамаївська територіальна громада, у якій він фактично проживав до укладення контракту про проходження військової служби у Збройних силах України, і саме староста Мамаївської сільської ОТГ вперше сповістив про загибель [PERSON] його батька, який розповів про це іншим членам сім`ї. Після цього матері, батьку та доньці військовослужбовця [INFO] було направлено сповіщення про загибель військовослужбовця, при цьому [PERSON] оповіщено не було. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 14.06.2022 р. № 158, до складу сім`ї [PERSON] входила донька - [PERSON] , 1991 року народження, що проживає у [ADDRESS] (Т.1 а.с.158). Згідно відповіді [INFO] на запит Центрального територіального юридичного відділу №6283 віл 05.07.2023 року повідомлено, що відповідно до наявної інформації та отриманих даних з Державного реєстру актів цивільного стану до кола членів сім`ї [PERSON] відносяться: Батько [PERSON] (помер [INFO] ), Мати [PERSON] , Син [PERSON] , Донька [PERSON] .. Відповідно до наявної довідки в особовій справі загиблого [PERSON] № 104 від 20.07.2017 р. в склад його сім`ї входила [PERSON] , [INFO] . Також, в наявній автобіографії загиблого від 22.03.2021 р. (наявна в особовій справі) в графі сімейний стан із дітей зазначено лише доньку [PERSON] . Близькі родичі: Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] та домашня адреса зазначена: [ADDRESS] (Т.2 а.с.20-21,23). Отже у документах та відомостях наданих самим [PERSON] під час несення служби, згадки, ані про місце проживання по [ADDRESS] , ані про [PERSON] та [PERSON] не має. Також суд звертає увагу, що [PERSON] при реєстрації народження дитини відомості про батька навіть не зазначила по-батькові [PERSON] « [PERSON] » (Т.1 а.с.11). Крім того, як зазначила сама позивачка поховання [PERSON] здійснювала його дочка [PERSON] .. Все наведене ставить під сумнів та спростовує ствердження позивачки про проживання однією сім`єю із [PERSON] у зазначений нею період та перебування на його утриманні. Враховуючи викладене суд приходить до висновку щодо недоведеності вимог [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим [PERSON] та перебування на його утриманні, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає, адже сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, які мають спільну дитину без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Крім того обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в\~\~рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial