Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідача, третіх осіб. Процесуальні дії. Представник позивача [PERSON] адвокат Богданович М.Ю. 10.09.2024 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з зазначеним позовом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13.09.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20.09.2024 позовну заяву [PERSON] в особі представника адвоката Богданович М.Ю. до Сумської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано на розгляд до Ковпаківського районного суду м. Суми за підсудністю. 09.10.2024 позовна заява разом з доданими матеріалами за ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20.09.2024 надійшла до Ковпаківського районного суду м. Суми. 11.10.2024 ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву залишено без руху. 21.10.2024 представником позивача подано заяву про усунення недоліків разом з новою редакцією позовної заяви. 25.10.2024 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач просить визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , строком три місяці після набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , у віці 78 років, про що складено відповідний актовий запис № 1404, який є батьком позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка має намір оформити право на спадщину. На її звернення приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. роз`яснила та повідомила листом від 02.09.2024 № 11501-16, що вона пропустила термін подачі заяви про прийняття спадщини. Також нотаріусом було встановлено, що спадкодавець [PERSON] на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На час смерті був зареєстрований та проживав один. У зв`язку з роз`ясненням нотаріус відмовилась надавати вмотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутись до іншого нотаріуса. 18.10.2024 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Комишан М.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: подачі заяви про прийняття спадщини після померлого та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Приватним нотаріусом встановлено, що [INFO] помер батько Позивачки - [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований один, що підтверджується довідкою № 14.03-08/306127, виданої 29.08.2024 року Центром надання адміністративних послуг у м. Суми. Після смерті батька залишилася спадщина, що складається з квартири за адресою [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.04.1993 Виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в Сумському ООБТІ в реєстрову книгу № 4, сторінка 126, за реєстровим № 245. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. [PERSON] не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не була зареєстрована з померлим за однією адресою, а отже вважається такою, що спадщину не прийняла. Спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №78193945. Позивачка після смерті батька не встигла звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у зв`язку з життєвими обставинами, які сталися в її житті. Батьки мешкали окремо один від одного. Батько проживав один, він вів уособлений спосіб життя, коли почалася війна взагалі перестав спілкуватись з людьми, всього боявся, відключив телефон, перестав вітатися з сусідами. Позивачка приходила до нього, вмовляла переїхати до неї жити, він категорично відмовився, бо не бажав бачити людей. Позивачка розповідала батьку, що захворіла її матір, їй потрібна допомога і вона не зможе часто навідувати його. Останній раз позивачка навідувала батька в березні 2023 року на його день народження. Матір позивачки є людиною з інвалідністю другої групи, захворіла ще на початку 2023 року, відбулась операція у лютому 2023 року та червні 2023 року, стан її здоров`я погіршився. Вищезазначені обставини здоров`я матері потребували постійного догляду. Чоловік позивачки категорично не хотів приймати участь в допомозі дружині та розлучився з нею в липні 2023 року. Позивачка залишилась без сторонньої допомоги і не мала можливості займатися документами по відкриттю спадщини, бо матір потребувала постійно опіки та догляду, а сама позивачка перебувала в постійному стресі від обставин, в яких вона опинилась. 31.10.2024 від представника відповідача Сумської міської ради надійшов відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовної заяви, виходячи з такого. Позивач зазначає, що в квітні 2023 року помер [PERSON] - батько позивачки. Спадкова справа після його смерті не заводилась та за життя заповіт не було складено. У позовній заяві позивачка зазначила, що батько вів асоціальний спосіб життя та не спілкувався ні з дружиною (матір`ю позивачки), ні з донькою. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивачка зазначила «матір позивачки, яка є людиною з інвалідністю II групи». Відповідно до статті 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Враховуючи вищенаведене, [PERSON] - мати позивача та дружина померлого [PERSON] також є спадкоємицею першої черги спадкування за законом та має право на обов`язкову частку спадкового майна. 02.09.2024 позивачка звернулась до нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сумської області Малій Л.В. із усним зверненням стосовно оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [PERSON] та їй було надано роз`яснення від 02.09.2024 № 115/01-16 в якому повідомлено про неможливість оформлення спадкових прав, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини. 18.10.2024 позивачка звернулась до приватного нотаріусу Сумського міського нотаріального Комишан М.В. із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини. Посилаючись на ст.ст. 1217, 1220, 1241, 1258, 1261, 1272 ЦК України, ст. 75 СК України, правові висновки касаційної інстанції, зазначає, що судами не можуть бути визнані поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як перебування у депресії, отже дана обставина не є поважною для пропуску строку для прийняття спадщини. Загальний строк пропуску з моменту смерті спадкодавця до подачі позову становить один рік шість місяців, поновленню підлягає строк, якщо часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини і датою звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є незначним. Відповіді на відзив позивачем та її представником не подано. 04.11.2024 третьою особою - приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. подано заяву про розгляд справи без її участі. Позиції учасників судового провадження. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Допитана на підставі ст. 92 ЦПК України з її згоди позивач [PERSON] в якості свідка суду пояснила, що вона народилась [INFO] у місті Норильськ рф, на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , працює бухгалтером в КЗ СОР «Сумська обласна бібліотека для дітей». Померлий в квітні 2023 року у віці 78 років [PERSON] був її рідним батьком, який проживав за адресою: [ADDRESS] сам, інших осіб ні зареєстрованих, ні фактично проживаючих з ним не було. Її батьки [PERSON] та матір [PERSON] розлучились коли вона ще була малою та проживали окремо. Батька вона навідувала за адресою його проживання приблизно один раз на місяць. Він був нелюдимим, мало спілкувався з оточуючими. Останній раз вона бачила його живим 12.03.2023 на його день народження за адресою: [ADDRESS] . Телефоном він майже не користувався, відключав його, номера не пам`ятає. В жовтні 2023 року вона прийшла за його місцем проживання та дізналась від сусідів, що батько помер десь у квітні 2023 року, точної дати ніхто не знав та був похований за кошт Сумської міської ради, пізніше вона дізналась про його місце поховання та поставила хрест на могилі. Їй ніхто не повідомив про смерть батька. Як на поважні причини пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини посилається на: хворобу матері та її лікування; вагітність доньки та її весілля у серпні 2023 року; розлучення з чоловіком, вирішення питання продажу та купівлі квартир при поділі спільного майна (з цього приводу зверталась до нотаріуса у грудні 2023 року); безпосередньо психологічний стан після смерті батька та хвороби матері. У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, крім того зазначивши, що на спростування позиції позивачки про її тяжкий стан у період пропуску строку на подання заяви на прийняття спадщини є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.12.2024, відповідно до якої [PERSON] уклала договір купівлі продажу квартири від 06.12.2023 за адресою [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лермонтовою Н.М. 06.12.2023, вартість нерухомого майна 560000 грн. Тобто стан на який позивачка посилається у позовній заяві дозволяв їй вирішувати побутові питання, звертатись неодноразово до нотаріуса ще у 2023 році за вчиненням інших нотаріальних дій у тому числі. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , « [PERSON] » народилася [INFO] , батьками якої є: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] » (а.с. 3). Відповідно до довідки Серії СА № 002486 [PERSON] має ІІ групу інвалідності (а.с. 9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 23.10.1979 шлюб між « [PERSON] » та « [PERSON] » розірвано 23.10.1979 року, актовий запис № 551 (а.с. 67). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 24.07.1998, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського міськвиконкому [PERSON] та [PERSON] одружились 24.07.1998, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 635 (а.с.9). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 12.07.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 67 (а.с. 5). Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи наданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг», [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Згідно Довідки від 29.08.2024 про реєстрацію місця проживання особи наданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг», [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 21.11.1986 до 11.05.2023 (а.с. 4). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , свідоцтво видане згідно рішення Сумського міськвиконкому від 31.03.1993 № 205 (а.с. 24). Квартира за адресою: [ADDRESS] була отримана у власність [PERSON] в порядку приватизації житла (а.с. 78-81). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.10.2024 відомості про нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с. 39). Згідно повторного Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] у м. Суми, у віці 78 років, про що 11.05.2023 складено актовий запис №1404 (а.с. 8). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за параметрами пошуку відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] у квітні 2023 року інформація відсутня (а.с. 7). На звернення [PERSON] приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. роз`яснила листом від 02.09.2024 № 11501-16, що позивачка пропустила термін подачі заяви про прийняття спадщини, зважаючи на те, що з наданих документів та отриманих відомостей встановлено, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер у квітні 2023 року вона не прийняла. Додатково роз`яснено право звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.6). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2024 приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Комишан М.В. у вчиненні нотаріальної дії, а саме подачі заяви про прийняття спадини після померлого та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , після померлого [INFO] [PERSON] , відмовлено, оскільки не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 48) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.12.2024, [PERSON] уклала договір купівлі продажу квартири від 06.12.2023 за адресою [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лермонтовою Н.М. 06.12.2023, відповідно набула право власності на даний об`єкт нерухомості (а.с. 84). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони регулюються Книгою VI ЦК України яка містить положення про спадкування. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з нормами ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого продовжено. Нотаріальні дії в умовах воєнного стану вчиняються з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 з відповідними змінами та доповненнями. В редакції постанови № 164 від 06 березня 2022 року було установлено, що перебіг строків на для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. В редакції постанови № 164 від 29 червня 2022 року, яка діяла до 19 червня 2023 року, було установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 19 червня 2023 року, набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів Україна від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови Кабінету Міністрів Україна від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. Також наказом Міністерства юстиції України від 11 березня 2022 року № 1118/5 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату», що набрав чинності 19 березня 2022 року, внесені зміни, зокрема, до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Змінами, серед іншого, передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд, даючи оцінку доводам позивача щодо поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, приходить до висновку про не доведеність та не обґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений строк для прийняття спадщини, тому вона вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Крім того суд враховує, що часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про прийняття спадщини є значним, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17ц. Відповідно до правової позиції зазначеної в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 в справі №565/1145/17 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини. Таким чином, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Отже, з огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270\~ЦК України строк без поважних причин, є пропорційними і водночас його необхідним наслідком. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати позивачеві відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed