Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту складеного 04.11.2021 року спадкодавцем [PERSON] на користь відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 59 років, про що 03 вересня 2022 року складено відповідний актовий запис N?1196 Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та 03 вересня 2022 року видане Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] . [PERSON] , був її рідним братом. Їх батьки померли, інших спадкоємців, які залишилися після смерті брата немає. Після смерті брата вона звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. з заявою про прийняття спадщини. Однак в подальшому нотаріус її повідомила про наявність заповіту, який був складений померлим за час життя на користь відповідача. На прохання надати копію заповіту їй було відмовлено. В її інтересах нотаріусу було направлено адвокатський запит щодо надання заповіту та можливості ознайомлення з спадковою справою, однак відповіді на адвокатський запит не надійшло. В середині 2019 року у її брата стався перший інсульт. [INFO] померла його дружина. В подальшому у брата сталося ще два інсульти. Після другого інсульту брат перестав рухати рукою. 3 моменту смерті жінки брата, яка померла [INFO] , позивачка почала доглядати за ним, надавати посильну допомогу у догляді, приготуванні їжі. Приблизно в серпні 2022 року її брат проходив лікування в лікарні, після чого вийшов з неї з поламаними ребрами та ключицею, вже не рухав правою ногою та правою рукою. Також померлий почав зловживати алкоголем аж до моменту своєї смерті. За три-чотири тижні до смерті [PERSON] був вже лежачим, не вставав з ліжка. При бесіді з позивачкою десь за два тижні до моменту смерті, він повідомив її, що хоче заповісти їй свою частку в квартирі, однак не відомо з яких причин, у нього немає паспорта. При таких обставинах, з підстав, наведених вище її брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту), що свідчить про те, що оформлення і посвідчення заповіту відбулось з порушенням вимог закону, а відтак оспорюваний заповіт слід визнати недійсним. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2023року позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 29.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від приватного нотаріуса КМНО Бессараб О.В. завірену належним чином копію заповіту складеного [PERSON] та копію спадкової справи заведену на його ім`я. 04.08.2023 року на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса КМНО Бессараб О.В. до суду надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] та копія заповіту складеного за життя померлого. 15.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій відповідач не погодився із позовними вимогами та зазначив про те, що заповіту від 04.11.2021 року у нього не має і про нього йому нічого не відомо, а тому може припустити, що спадкодавець [PERSON] за своє життя цього заповіту не робив. Спадкодавець [PERSON] зробив своє особисте розпорядження - 24 листопада 2021 року яким заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому б належало на день його смерті і на що він за законом мав право йому - [PERSON] . Вважає, що заповіт складений 24.11.2021 року на його користь відповідає вимогам закону, складений та посвідчений у відповідності до вимог закону, зокрема приватним нотаріусом встановлено особу заповідача та визначено обсяг його цивільної дієздатності, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням точного місця і часу його складання, дати та місця народження заповідача та заповіт було прочитано особисто [PERSON] та підписано власноручно. 24.08.2023 року від представника позивача до суду надійшла письмова заява в якій уточнила позовні вимоги щодо дати заповіту, вказавши правильну дату його посвідчення - 24.11.2021 року. Ухвалою суду від 14.09.2023 року, що занесена до протоколу судового засідання залучено у якості третьої особи в справі приватного нотаріуса КМНО Бондаренко Галину Олександрівну. 28.09.202 року до суду від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, а саме просила визнати недійсним спірний заповіт з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. Ухвалою суду від 28.09.2023 року по справі витребувані докази, а саме вся наявна медична документація на [PERSON] . Ухвалою суду від 20.12.2023 року по справі призначена комплексна посмертна судова психолого-психіатрична експертиза за клопотанням сторони позивача та сторони відповідача. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертів. Ухвалою суду від 19.02.2024 року провадження у справі поновлено у зв`язку із поверненням справи до суду разом із додатковими клопотаннями експертів. Ухвалою суду від 28.02.2024 року витребувано додаткові докази у справі. В судовому засіданні 18.04.2024 року позивачка та її представник повністю підтримали вимоги позову та просили суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов. Треті особи у справі в судове засідання не з`явилися, в своїх письмових заявах просили суд проводити розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні були допитані в якості свідків позивачка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Алейнік Л.О. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні повідомила про те, що слідкувала, щоб її брат [PERSON] приймав таблетки, намагалась відвадити його від шкідливих звичок. [INFO] померла його бувша дружина. Через два місяці помирає його рідна єдина дочка. Смерть дочки дуже вразила його психологічний стан. Він міг сидіти дивитись в одну точку. Дуже головні болі в нього були. В кінці вересня він прийняв рішення перейти жити в квартиру, де жила жінка з покійною донькою. Вже там бачила вона його рідко. Вона зрозуміла, що він перестав приймати ліки. Із алкоголем напевно руки в нього були розв?язані. Невідомо з якої причини він відмовився від її допомоги. Звернувся до якихось своїх знайомих. З?являється якийсь знайомий, який сказав йому, що попіклується про все, зі спадщиною допоможе. І брат навіть доручення написав на цього знайомого. На прохання брата цей знайомий продав квартиру дочки. Потім цей знайомий не хотів віддавати кошти і на цьому фоні у брата знову почалося..., він впав в депресію. У нього знову почались головні болі і він знов попадає в лікарню, це грудень 2021 року. Його пролікували, потім інсульт в нього знов. Після того, як він виписався з лікарні, в нього знову зберігався образ життя: випивати, палити. Після цього інсульта в нього погіршився стан здоров?я: головні болі, сидів відсторонений (ти до нього балакаєш, а він на своїй волні). Після цього інсульта в нього з?явились проблеми з лівою стороною і він звільнився з Нової Пошти, тому що не міг працювати на автомобілі. Після цього вона вмовила його лягти в лікарню. Рука в нього зовсім не працювала. Після цього він сказав що він десь упав і в нього нога перестала ходити. Коли забрали його додому - він уже лежав. По телефону він їй сказав, що він прагнув переписати частину батьківської хати на неї. Але це не судилося здійсниться, так як він помер. В період 20-21-22 року він (брат) працював водієм, перестав працювати після інсульту. Пив він алкоголь після роботи. Пам?ятав, який був день, місяць, також пам?ятав, що йому треба зробити. По погоді одягався. За собою він слідкував. Прасував собі речі. Це було в період, коли він жив у неї, це було до інсультів. Переїхав в вересні 2021 року. Перший інсульт був в 2020 році, другий в жовтні 2021 році, третій вже перед смертю, в 2022 році. В вересні він від неї переїхав. Коли ще він жив у неї, він вживав алкоголь після роботи. [PERSON] дзвонив, і вона розуміла по голосу, був випивший. Свідок [PERSON] , сусідка позивачки в судовому засіданні пояснила, що до того, як [PERSON] помер вона наглядно бачила його. Таке моральне, фізичне, ментальне падіння, як людини. В останнє, коли вона з ним бачилась, це був 2021 рік, вона його зустріла в ліфті, їй так здалося, що щось з його з мовою. Подзвонила сусідці [PERSON] і вона їй сказала, що [PERSON] переніс інсульт. Вона неодноразово бачила його напідпитку, у нього був перегар. На машині у неї пропадали двірники, ковпаки і ще він їй казав, що не треба тут паркуватись (біля дому), бо машину можуть облити зеленкою - є така практика у таксистів. (це було ще до 2021 року). Він займав у неї гроші в борг, але не віддав, віддавала [PERSON] . Сума була не велика, 300 грн. Ще він почав збирати бички і складати їх на балконі. Кожну суботу зранку він виносив пляшки з грохотом і вона від цього просипалась. Вона стала від нього відмежовуватись. Бачила його з пляшкою після інсульту. Він дуже був худий, у нього такий вигляд був, що він п?є і не закусує. її мама кожен день бачила його напідпитку, так вона їй казала. Це все було в 2021 році. Одноразово бачила його зранку з пляшкою в руці після інсульту. Свідок [PERSON] (двірник) в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] жив в 11 будинку. Спочатку ходив на роботу, працював, а потім, коли захворів на інсульт - почав прикладатись до чарки. Ходив весь час по подвір?ю з пляшками. Коли давали йому поради, щоб він так не пив, та не палив - то були у нього спалахи гніву, він був знервований. Останній час він ходив вдень з пляшкою пива чи іншого щось. Йому не можна було зробити зауваження, бо в нього одразу були спалахи гніву. Після того, як він переїхав вона його бачила тільки тоді, коли він приїжджав за своїми речами. В нього була невнятна розмова останній час. Можна сказати, що говорив по складах, але зрозуміти можна було. Спалахує в спілкуванні, після хвороби. Міг і послати. Після лікарні він вже не працював (2020 і 2021 рік він вже не працював) і шатався по подвір?ю цілими днями. Весь час був знервований. Скаржився на самопочуття, хотів оформлювати інвалідність. Свідок [PERSON] завідуючий неврологічного відділення, лікар-невролог, КНП «КМКЛ N?11» в судовому засіданні пояснив, що підняв історію хвороби [PERSON] та подивився, але більше того ніж є в історії хвороби йому більше нічого додати, тому що, як такого хворого він не пам?ятає - два з половиною роки пройшло. Але він подивився історію хвороби і там такого чогось незвичного, яке стосується конкретного хворого він не зміг знайти.Тобто там звичайний стан хворого, який хворів на судинну патологію головного мозку, який переніс гостре порушення мозкового кровообігу. В історії хвороби написано в 17-го році... транзиторну ішемічну атаку, написано на початку 2021 року. До них у відділення він поступив десь у жовтні 2021 року і через кілька днів був виписаний. Нічого такого екстраординарного в історії хвороби не відмічалося. Тобто він був схожий на всіх інших хворих, які у них були в роботі. А так звісно його не пам?ятає, два з половиною роки пройшло. Неврологічний стан, там було написано, є легкий лівобічний геміпарез. Це значить, що він не може трохи підняти ліву руку, трохи не може підняти ліву ногу. При поступленні хворий скаржився на запаморочення, головний біль і слабкість в лівих кінцівках. Це можна пояснити тим, що до поступлення у нього раніше було гостре порушення мозкового кровообігу вже давно. А коли він поступив, там написано, що у нього був гіпертонічний криз. При огляді психічному, як вказано у виписці з історії хвороби було вказано, що в нього дещо знижена пам?ять і дещо знижена увага. Не було написано, що у нього знижений темп мислення, інтелектуальні особливості. Про це нічого не говориться. Він не пам?ятає зовсім цього хворого, тому може говорити тільки про те, що написано в історії хвороби. Хворий був у них з 29.10.21 р. по 08.11.2021р., а помер він десь в кінці 2022 року. За рік може бути все що завгодно. На той момент коли хворий лежав у них у відділенні, згідно історії хвороби, він психічних порушень не проявляв. Свідок [PERSON] приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу в судовому засіданні повідомила, що [PERSON] особисто з`явився до неї 08 листопада 2021 року і відповідно до чинного законодавства подав заяву на прийняття спадщини. Обов?язки йому були роз?яснені, так як померла колишня дружина, але він успадкував від дочки. Він не дуже гарно виглядав, але особисто він підписував заяву. Отримував спадщину 21 червня 2022 року самостійно, але при ньому був мужчина, казав, що він його друг, допомагав і при отриманні свідоцтва про право на спадщину він проплачував. Судячи з цього, вона зрозуміла, що він не так мав тих статків, щоб навіть проплатити свідоцтво про право на спадщину. Було ще інше майно, але більше він до неї не звертався і вона зрозуміла після отримання листа від суду, що він помер. Коли він до неї прийшов, він сказав що померла донька і він чітко усвідомлював значення своїх дій. Особисто надавав всі документи. 08.10.2024 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №815 від 10.07.2024 року. Ухвалою суду від 08.10.2024 року поновлено провадження по цивільній справі після її зупинення. В судовому засіданні 19.12.2024 року позивачка та її представник повністю підтримали вимоги позову та просили суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов. Треті особи у справі в судове засідання не з`явилися, в своїх письмових заявах просили суд проводити розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово позивача та її представника, представника відповідача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивачка у справі є сестрою померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті брата позивачки відкрилася спадщина. Позивачкою до приватного нотаріуса було подано заяву про прийняття спадщини, як спадкоємцем 2 черги, але на момент подачі такої заяви виявилось, що брат позивачки 24.11.2021 року склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому б належало на день його смерті і на що він за законом мав право, - відповідачу у справі. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1-3,5,6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що її брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту), що свідчить про те, що оформлення і посвідчення заповіту відбулось з порушенням вимог закону, а відтак оспорюваний заповіт слід визнати недійсним. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частина четверта статті 207 ЦК України передбачає, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно частини другої статті 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно пункту 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р., нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (пункти 1.1., 1.4. розділу ІІІ Порядку). У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3статті 203 ЦК України. Також, як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону. Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного Кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Стаття 225 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Частиною 1 цієї статті передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Встановлено, що заповіт, складений [PERSON] 24.11.2021 року відповідає вищенаведеним вимогам закону. Вказаний заповіт складений та посвідчений у відповідності до вимог закону, зокрема: приватним нотаріусом КМНО Бондаренко Г.О., встановлено особу заповідача та визначено обсяг його цивільної дієздатності; заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та заповіт підписаний особисто заповідачем і зачитано ним уголос в присутності нотаріуса. При цьому, посилання позивачки на те, що заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті є безпідставними і необґрунтованими, оскільки він підписаний заповідачем в присутності приватного нотаріуса, яким було встановлено особу заповідача та визначено обсяг його цивільної дієздатності. Доказів протилежного судом не здобуто, а позивачем не надано. Крім того, з висновку експерта за результатами проведення судово-психіатричної експертизи від 10.07.2024 року вбачається, що з урахуванням всіх об`єктивних даних наявних в матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] на період укладення заповіту від 24.11.2021 року страждав на психічний розлад - «розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, у період складання заповіту за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та міг ними керувати. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази про те, що оспорюваний заповіт був підписаний заповідачем, який на момент його підписання не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Відтак, суд не приймає до уваги відповідні твердження позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки докази які б однозначно та безальтернативно вказували на наявність передбачених статті 255 ЦК України підстав визнання правочину недійсним, у матеріалах справи відсутні, а відтак спірний заповіт є чинним і визнанню недійсним не підлягає. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed