Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

у серпні 2024 року ПрАТ "СК "АРКС" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 09 серпня 2019 року між ПрАТ "СК "АРКС" та [PERSON] було укладено договір № 223782а9к3 добровільного страхування наземного транспортного засобу "Toyota" д.н.з. [NUMBER] . 31 січня 2020 року у м. Києві по вул. А.Ахматової сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "GMC" д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, винним у вищезгаданій ДТП було визнано [PERSON] . Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, її розмір склав 39 931,63 грн, та зазначена сума була сплачена позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином до ПрАТ "СК "АРКС" перейшло право вимоги на отримання від винної у ДТП особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант", відповідно до полісу № АО/5903678, яким встановлено ліміт відповідальності - 100 000 грн, франшиза - 1000 грн. 03 квітня 2020 року позивач звернувся до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування. 13 липня 2020 року ТДВ "СК "Альфа-Гарант" здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля (0,52), у розмірі 23 420,13 грн. Таким чином позивач просить суд стягнути із відповідача, як винуватця ДТП, різницю між фактичною страховою виплатою та сумою відшкодування, здійсненою ТДВ "СК "Альфа-Гарант", що складає 16 511,50 грн (39 931,63 грн - 23 420,13 грн). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 09 серпня 2024 року Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі України, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації: [ADDRESS] , проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. 09 серпня 2019 року між ПрАТ "СК "АРКС" та [PERSON] було укладено договір № 223782а9к3 добровільного страхування наземного транспортного засобу "Toyota" д.н.з. [NUMBER] 31 січня 2020 року у м. Києві по вул. А.Ахматової сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "GMC" д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що спричинило ДТП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Внаслідок ДТП транспортному засобу "Toyota" д.н.з. [NUMBER] було завдано механічні пошкодження. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] 05 лютого 2020 року було складено акт огляду транспортного засобу № 2537 (дефектна відомість) відповідно до якого були зафіксовані пошкодження автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] , отримані ним внаслідок ДТП. Відповідно до рахунку, сформованого ТОВ "Автосаміт на Столичному", акту наданих послугта ремонтної калькуляції, вартість ремонту автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] склала 39 931, 63 грн. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування за договором та страхового акту № ARX2543562, розмір страхового відшкодування склав 39931,63 грн. Згідно платіжного доручення №645018 від 24 лютого 2020 року АТ «СК «АРКС» перерахувало на рахунок ТОВ "Автосаміт на Столичному" кошти у розмірі 39 931, 63 грн. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини другої статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до положень статті 1188 УК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "GMC" д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант відповідно до страхового полісу АО/5903678. На цій підставі позивач 03 квітня 2020 року звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з регресною вимогою про відшкодування коштів у розмірі 39 931, 63 грн. ТДВ СК «Альфа-Гарант» відшкодувало позивачу частину виплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 511, 50 грн, про що свідчить копія платіжної інструкції від 13 липня 2020 року. Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортних засобів з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частин першої, другої статті 22 та частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Звертаючись із позовними вимогами до відповідача, позивач зазначає, що ним має бути сплачено різницю між вартістю відновлювального ремонту, що була сплачена позивачем у розмірі 39 931, 63 грн та сплаченим страховою компанією відповідача страховим відшкодуванням в розмірі 23 420, 13 грн, що складає 16 511, 50 грн. Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача [PERSON] у цій ДТП. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota" д.н.з. [NUMBER] , яка була сплачена позивачем, перевищує виплачений позивачу страховою компанією відповідача як винної особи у ДТП розмір страхового відшкодування, то з відповідача як особи, винної у ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідач доказів того, що він не повинен нести відповідальність за збитки, які отримав транспортний засіб "Toyota" д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП 09 серпня 2019 року, а також не повинен відшкодовувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування та розмір шкоди відшкодованим страховою компанією в сумі 16 511, 50 грн суду не надав, доводи позивача не спростував. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з огляду на встановлені обставини, відповідачем не спростовано доводи позивача та докази, надані ним на підтвердження заявлених вимог, а тому суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ПрАТ «СК «АРКС» до [PERSON] про стягнення коштів, в сумі 16 511, 50 грн. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved