Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 17.09.1993 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 1171. В обґрунтування позову позивач зазначає, що близько року сторони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин, не пов`язані спільним побутом та бюджетом, шлюб між сторонами носить формальний характер. Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.10.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином; представник відповідача подала до суду відзив, в якому просила задовольнити позовну заяву, справу розглянути без участі сторони відповідача. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.1993 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 1171, що підтверджується роздруківкою з інформацією з застосунку «ДІЯ» від 17.09.2024, наданої на запит [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що у сторін немає спільних неповнолітніх дітей. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача та відповідача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на буд-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved