Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації (далі відповідач), у якому просила суд стягнути на її користь з держави російська федерація на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 35\~000,00 євро, що складає еквівалент 1\~565\~452,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24 лютого 2024 року в Україні введено воєнний стан, а російська федерація розпочала війну відносно громадян України. Внаслідок збройної агресії рф було порушено низку прав позивача, передбачених конституцією України та міжнародними правовими актами. До 24 лютого 2022 року позивач разом із чоловіком проживала в Київській області, Фастівський р-н, с. Дідівщина, де і проживає зараз. Проте, з початком збройної агресії ситуація в області загострилась. Кожного дня позивач зазнає душевних страждань та принижень, переносить стрес та побоюється за сласну безпеку, чим порушено її життєві зв`язки, погіршено відносини з людьми, кожного дня позивач вживає додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Через постійні повітряні тривоги позивач вимушена тривалий час перебувати в укритті, докладати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Зазначена ситуація вплинула на фізичне здоров`я позивача і вона вимушена проходити лікування. В питанні щодо розміру такої компенсації позивач зазначала, що необхідно виходити із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися ЄСПЛ, а тому вважала прийнятною сатисфакцію у сумі 1\~565\~452,00 грн., що еквівалентно 35 000,00 Євро У судове засідання позивач не з`явилась, але подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач, з урахуванням висновків, висловлених у\~постанові КЦС ВС від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20, про те, що РФ\~у такій категорії справ не може користуватися судовим імунітетом, належним чином повідомлений про\~про день, час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 12.11.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що Судом встановлено,\~що загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія\~РФ\~проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. З\~20 лютого 2014 року тривають силові дії\~РФ\~(перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії відповідно до пунктів "а", "b", "c", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН\~«Визначення агресії»\~від 14 грудня 1974 року (абзац сімнадцятий пункту 1 схваленої постановою від 21 квітня 2015 року N 337-VIII Заяви Верховної Ради України\~«Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків»\~(далі\~\~Заява)). Беручи до уваги Статут ООН і Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнала\~РФ\~державою-агресором (абзац шостий Звернення). У квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії\~РФ\~проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами\~РФ\~озброєні бандитські формування проголосили створення так званих "донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року) (абзац п`ятий пункту 1 Заяви). 27 серпня 2014 року третя фаза збройної агресії\~РФ\~розпочалася масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил\~РФ\~(абзац чотирнадцятий пункту 1 Заяви). Наслідком збройної агресії\~РФ\~проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини території України у Донецькій та Луганській областях (абзац перший пункту 3 Заяви).\~РФ\~своїми протиправними діями заподіяла також нематеріальну шкоду Україні, порушуючи права громадян України, у тому числі право на життя, в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, у Донецькій та Луганській областях. Жертвами збройної агресії\~РФ\~стало мирне населення, зокрема жінки та діти (абзаци четвертий і п`ятий пункту 3 Заяви). Відомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року\~РФ\~здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N64/2022\~«Про введення воєнного стану в Україні». Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку\~РФ, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27 січня 2015 року N 129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання\~РФ\~державою-агресором (далі Звернення)). 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії\~РФ\~проти України повномасштабне вторгнення агресора на Українську суверенну територію. У цей день Україна розірвала з\~РФ\~дипломатичні відносини. 02 березня 2022 року збройну агресію\~РФ\~проти України у резолюції ES-11/1 "Агресія проти України" визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від\~РФ\~негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами\~РФ\~та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України "Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні", схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України N 2188-IX). 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію "Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи" N 2433. Визнала, що агресія\~РФ\~проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Як вбачається із позовної заяви, позивач просила стягнути з держави рф моральну шкоду, спричинену останньою позивачу унаслідок збройної агресії проти України, що виразилось у порушенні її звичного укладу життя, унаслідок бойових дій та їх різноманітних наслідків, необхідності укриватись від обстрілів. Суд приходить до висновку, що нанесено рф позивачу шкода виявилась у душевному невтамовному болю та безперервних стражданнях через війну. При цьому, доказів того, що події, які відбуваються у Україні, вплинули на її фізичне здоров`я і вона вимушена проходити лікування, матеріали справи не містять. Однак позивач зазначала, що справедливою сатисфакцією за свої моральні страждання вважає 35 000,00 євро, що, на думку суду, є завищеною сумою, з огляду на наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі N 279/1834/22 (провадження N 61-1382сво23)). У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі N 487/6970/20 (провадження N 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі N 214/7462/20 (провадження N 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі N 487/6970/20 (провадження N 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі N 214/7462/20 (провадження N 61-21130сво21)). Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: \~1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Наприклад, в Італії в судовій практиці застосовуються різноманітні критерії для компенсації немайнової шкоди втілені у відповідних таблицях (наприклад, таблиці суду м. Риму (https://www.tribunale.roma.it/allegatinews/A_24405.pdf)). Найбільш "авторитетним" вважаються Міланські таблиці (https://tribunale\~milano.giustizia.it/cmsresources/cms/documents/Tabelle_milanesi_Danno_non_patrimoniale_ed._2021_2.pdf), які передбачають єдину систему розрахунку компенсації немайнової шкоди, що включає в себе як біологічну, так і іншу немайнову шкоду, зокрема, моральну. Суд зауважує, що в українській судовій практиці не застосовуються певні таблиці для визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі №216/5657/22. Тому, при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що: \~дійсно внаслідок військової агресії\~рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; \~законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); \~розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії\~рф\~проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; \~такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії\~рф\~проти України тощо. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер вимушених змін у її житті, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок оголошення повітряних тривог на території Київської області у порівнянні з іншими регіонами України, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок російської федерації, в сумі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до закону, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 1 211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial