Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що споживач електроенергії [PERSON] в точці продажу електроенергії за адресою: [ADDRESS] , є споживачем універсальної послуги з 01 січня 2019 року та приєдналася до діючого договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки продовжує споживати електричну енергію (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачається на об`єкт, згідно умов нового договору. На відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Боржник не виконувала свої зобов`язання споживача в частині своєчасної і повної сплати за спожиту нею електричну енергію за вищевказаною адресою, та як вбачається з розрахунку з 01 лютого 2021 року по 01 квітня 2024 року по приладу обліку спожито 51 933 кВт на загальну суму 90\~263,64 грн., а сплачено 9 232 грн. Таким чином, розрахунок суми боргу складає 81\~031,64 грн. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 81\~031,64 грн., 3% річних у сумі 33,47 грн., інфляційні втрати в сумі 24,05 грн., що на загальну суму в розмірі 81\~089,16 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2024 року позовну заяву було прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності та за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Від відповідача надійшла заява в якій вона визнала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також розглянути справу без її участі. Крім того, просила долучити до матеріалів справи квитанцію про часткову сплату заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 19\~000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «Дніпровські електромережі» є суб`єктом господарювання, створеним у результаті здійснення заходів з відокремлення згідно з пунктом 13 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії». Пунктом 13 Розділу XVII «Прикінцеві та Перехідні положення» встановлено, що суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; упродовж шести років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання. Постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року №429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» відповідно до вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14 березня 2018 року, постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. Відповідно до вимог п. 1.2.8. ПРРЕЕ постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Так, позивачем в газеті «Вісті Придніпров`я» від 06 листопада 2018 року № 84 (1984) було опубліковано договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а також розміщено вказаний договір на офіційному веб-сайті https://yasno.com.ua (а. с. 7-17). Крім того, п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Згідно з п. 1.2.15 ПРРЕЕ для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими правилами. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року, а право власності зареєстровано 17 березня 2014 року (номер запису про право власності 5089722) (а. с. 20). Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п. 13 розділу XVII ЗУ «Про ринок електричної енергії». Як вбачається за матеріалів справи, споживач електроенергії [PERSON] в точці продажу електроенергії за адресою: [ADDRESS] , є споживачем універсальної послуги та приєдналась до діючого договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки продовжує споживати електричну енергію (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачається на об`єкт, згідно умов вищевказаного договору. Крім того, за адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] , присвоєно ЕІС-код точки комерційного обліку споживача 62Z2280862162555 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Приписами ч. 3 ст. 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Отже, з 31 жовтня 2018 року відповідач приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Побутова» (для побутових споживачів Дніпропетровської області) (а. с. 7-17). Згідно з п. 2.1 договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії. Пунктом 5.1. договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг визначено, що споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору. У розділі «Ціна» комерційної пропозиції «Побутова» до вищевказаного договору, зазначено, що постачання електричної енергії здійснюється за регульованими цінами (тарифами) на електроенергію, які розраховуються у відповідності до постанов, затверджених НКРЕКП. Відповідно до п. 5.10 договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. В розділі «Термін оплати» комерційної пропозиції до договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг визначено, що розрахунковий період для визначення обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця. Індивідуальний побутовий споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз на місяць за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим. Оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 10 робочих днів від дати його отримання споживачем, однак не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно з пунктом 5.8 вищевказаного договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 67 ЖК України закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Разом з цим, Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачу послуги з постачання електричної енергії, а відповідач була зобов`язана сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Статтею 322 ЦК України визначено, що на власника покладається тягар утримання майна. Проте, як встановлено судом під час розгляду справи, боржник не виконувала свої обов`язки споживача в частині своєчасної та повної оплати за спожиту нею електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з наданого позивачем розрахунку за період з 01 лютого 2021 року по 31 березня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , споживачем було спожито 51 933 кВт*г на загальну суму 90\~263,64 грн., з яких відповідачем сплачено 9 232 грн., а отже сума заборгованості за спожиту електричну енергію за вказаний період становить 81\~031,64 грн. (а. с. 6). Також судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку те, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач постачав відповідачу електричну енергію, а відповідач була зобов`язана сплачувати за надані послуги грошові кошти відповідно до норм і тарифів, що діяли у відповідний період. Крім того, згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за період з 01 лютого 2021 року по 01 квітня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 81 031,64 грн., а також 3 % річних за період з 21 лютого 2024 року до 20 травня 2024 року в сумі 33,47 грн. та інфляційних втрат за період з 21 лютого 2024 року до 20 травня 2024 року в сумі 24,05 грн. Враховуючи зазначене, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на отримання плати за спожиту електричну енергію. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем 05 листопада 2024 року частково сплачено суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 19 000 грн., що підтверджується квитанцією №9359-6539-2329-8283 від 05 листопада 2024 року. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2021 року по 01 квітня 2024 року з урахуванням її часткового погашення складає 62\~031,64 грн. (81 031,64 грн. 19 000 грн.). Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 62031,64 грн., 3% річних - 33,47 грн. та інфляційних втрат - 24,05 грн. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~318,51 грн. (62\~089,16 грн.*3 028 грн./81\~089,16 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial