Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] 18.11.2024 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 23.06.2016, від якого у них є спільні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу дітям не надає. А вона не має можливості самостійно утримувати дітей. Вказує, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відтак просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що шлюб між нею та відповідачем не припинено, але на даний час вона з відповідачем спільно не проживає. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, вказав, що має постійний дохід, оскільки працює на залізниці, та має можливість сплачувати визначену в позові суму аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з такого. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] 23.06.2016 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Волосянківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2016. Також належними доказами підтверджено, що сторони по справі є батьками двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.04.2018, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.04.2018. В ході судового розгляду встановлено, що шлюб на день розгляду справи між сторонами не розірвано, однак такі разом не проживають. Як указала позивачка в судовому засіданні, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Вказані обставини відповідачем не оспорюються. У зв`язку з тим, що, за твердженнями позивачки, відповідач систематично та в добровільному порядку кошти на утримання своїх дітей не надає, остання звернулась в суд з даним позовом. Вирішуючи порушений перед судом спір, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В частині першій та другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Право дитини на належне утримання та обов`язок батьків щодо створення умов для всебічного розвитку дитини закріплено на рівні національного законодавства. Так, відповідно до ч. 2 ст. 51\~Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, до одного з яких належить стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно з ч. 3\~ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1-) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 наведеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, а саме - того факту, що діти проживають разом з позивачкою, неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання своїх дітей, відсутності домовленості між сторонами щодо визначення способу виконання такого обов`язку, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживають діти, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. При цьому суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує аргументи позивачки, ту обставину, що відповідач має постійне місце роботи, що встановлено в ході судового розгляду, працює на залізниці, де, за його твердженнями, отримує близько 12\~000 грн., те, що відповідач є особою працездатного віку, а також положення ч. 5 ст. 183 СК України, згідно з якими той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Водночас, суд, зважаючи на положення\~ст. 182 СК України, враховує при визначені означеного вище розміру аліментів матеріальний стан позивача, а також відсутність відомостей щодо незадовільного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я відповідача, а також відомостей щодо наявності у останнього зобов`язань з приводу утримання інших осіб. Такий розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей сторін по справі і є реально можливим для сплати відповідачем. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.\~188\~СК України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.\~189\~Сімейного кодексу\~України між сторонами на даний час не укладено. Будь-яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі. Згідно з ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: approved