Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] , через представника - адвоката Джус Д.В. з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] матері - [PERSON] , [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. Вимоги позову обґрунтовані тим, що у позивача та її рідного брата [PERSON] у спільній частковій власності знаходиться квартира загальною площею 45,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . 02 листопада 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни із заявою про прийняття спадщини після померлого брата. В позові зазначається, що в травні 2024 року, під час отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину після померлого брата з`ясувалося, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, так як після смерті [PERSON] спадщину за законом фактично прийняла його мати [PERSON] , як спадкоємець першої черги, і [PERSON] необхідно звернутися із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою від 29 травня 2024 року про прийняття спадщини після померлої матері та заявою від 04 червня 2024 року про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої матері. Проте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини після смерті матері пропущено з поважних причин, оскільки починаючи з 2020 року у позивача розпочались постійні порушення пам`яті, втрачання рівноваги, запаморочення, які виникли внаслідок ураження головного мозку з порушенням його функцій (хвороба G93.4 енцефалопатія неуточнена), яка є триваючою. Позивач зазначає, що вказана хвороба загострилась після смерті брата та матері, внаслідок чого 28 листопада 2021 року позивач забула закрити газ, через що сталося гостре отруєння чадним газом. Отже хвороба позивача є триваючою, з порушеннями пам`яті, що на переконання позивача є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (а.с.34-35) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни завірені належним чином копії матеріалів спадкових справ: №20/2024, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] ; №42/2021, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . (а.с.44-45) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.124, 125-126) 30 жовтня 2024 року відповідачем Київською міською радою направлено на електронну адресу суду, не через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву. (а.с. 132-133) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року відзив відповідача Київської міської ради залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Джус Д.В. в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснив, що позивач через наявне у неї тяжке захворювання - енцефалопатію, при зверненні до нотаріуса помилково подала заяву про прийняття спадщини після смерті брата а не матері. Зауважив, що проблеми позивача зі здоров`ям розпочались у 2020 році, через хворобу у позивача постійні запаморочення та порушення пам`яті, через що позивач забула вимкнути газ, що призвело до отруєння, внаслідок якого її стан здоров`я погіршився. Донька позивача на даний час працює за кордоном, щоб забезпечувати матері належне утримання та придбання необхідних ліків, з серпня 2024 року позивач влаштована до закладу догляду за людьми похилого віку. Додатково, як на підстави визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, послався на введення в Україні карантину та воєнного стану. Інші учасники справи в судове засіданні не з`явились. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 61), після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 90), після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно. Позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та про шлюб, а також Повними витягами з Днржавного реєстру актів цивільного стану (а.с.71-72, 74-79). [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] , як особа, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем. 02 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого брата [PERSON] (а.с.60). 29 травня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] (а.с.100). 04 червня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] (а.с.107). Цього ж числа приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. (а.с.118) Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що починаючи з 2020 року у неї розпочались постійні порушення пам`яті, які виникли внаслідок ураження головного мозку з порушенням його функцій (хвороба G93.4 енцефалопатія неуточнена), хвороба є триваючою та загострилась внаслідок отруєння газом. Крім того позивач посилається на та запровадження карантину та введення воєнного стану. За матеріалами справи вбачається, що з 28 листопада 2021 року по 06 грудня 2021 року позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» через гостре отруєння невідомим газом, де їй було встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст. (а.с.21) 08 грудня 2021 року позивач звернулась до сімейного лікаря [PERSON] зі скаргами на втрачання рівноваги, запаморочення та порушення пам`яті, їй було встановлено основник діагноз - №99 неврологічні захворювання, інші (а.с.22). Цього ж числа лікарем-неврологом [PERSON] позивачу [PERSON] було встановлено основник діагноз - G93.4 енцефалопатія, неуточнена (а.с.23-24). За визначенням енцефалопатія - це патологічний процес головного мозку. Це органічне ураження головного мозку, що супроводжується гіпотрофією і дисфункцією. Клінічні прояви енцефалопатії залежать від багатьох факторів: етіології ураження ЦНС, тяжкості порушень, поширення патологічного процесу на різні відділи мозку. Ранніми ознаками енцефалопатії є зниження розумової працездатності, пам`яті (особливо на нещодавні події), утруднення при зміні видів діяльності тощо. 19 серпня 2024 року з ТОВ «СРІБНИЙ ВІК. ЕЛІТ» було укладено договір № Ч-350 про надання послуг платного утримання у житловому приміщенні, предметом якого є надання [PERSON] послуг щодо догляду за особою похилого віку та/або інваліду (платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання тощо) (а.с.138). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та є діючим і на час вирішення справи. В даній справі судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 24 березня 2022 року, при цьому позивачу в листопаді 2021 року було встановлено основник діагноз дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст. та в грудні цього ж року - G93.4 енцефалопатія неуточнена, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, за доводами сторони позивача, через постійні порушення пам`яті, які виникли внаслідок ураження головного мозку з порушенням його функцій, позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті брата замість подання такої заяви після смерті матері, які померли з різницею у 3 дні, і в червні 2024 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, відомостей про наявність інших спадкоємців за законом або за заповітом матеріали справи не містять. Отже позивач через наявне у неї органічне ураження головного мозку (G93.4 енцефалопатія неуточнена) мала об`єктивні перешкоди за станом здоров`я для вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та суд визнає ці обставини поважними. З огляду на кладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті спадкодавця у визначені законом строки ніким не прийнята, визначений законом строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин. Тому позов підлягає задоволенню. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідачів судового збору. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що заявленим по справі відповідачем - Київською міською радою, яка є належним відповідачем, права позивача за цим позовом не порушувалися, не невизнавалися та не оспорювалися. Тому суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з позовом розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved