Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу від 30.11.2016 № 130-ос з 01.12.2016 він працював на посаді стрільця Довжанської пожежно-охоронної команди структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 за № 384-Н та наказом Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 за № 58/ДН встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників з 16.03.2017. Оплату за час простою визначено проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки, встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. 17 липня 2017 року згідно з наказом № 2028-ОС від 17.07.2017 року його було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.04.2017 № 645/НЗ-1 «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця». В наказі про звільнення зазначено кількість днів його невикористаної щорічної відпустки 27 днів. Крім того, у зв`язку зі звільненням він має право на виплату йому вихідної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідач під час звільнення не здійснив з ним повного розрахунку. За цих підстав позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 22\~254 грн. 13 коп. (після утримання податків 17872 грн. 92 коп.), у тому числі компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 4104 грн. 81 коп. (після утримання податків 3304 грн. 37 коп.), невиплачену вихідну допомогу в розмірі 5019 грн. 03 коп. (після утримання податків 4040 грн. 31 коп.), а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 7128 грн. 38 коп. (після утримання податків 5738 грн. 35 коп.). Справа Краснолиманським міським судом Донецької області розглянута не була. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. У вересні 2023 року дана справа була передана за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 25 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач у своєму позові просив розглядати справу без його участі. В свою чергу, представником відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чаруковським Р.В. був наданий відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що позивач працював у Довжанськіи? пожежно-охоронніи? команді структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Територіально зазначении? підрозділ знаходиться на непідконтрольніи? украі?нськіи? владі територіі? с. Довжанське. З 16.03.2017 року у зв?язку з відсутністю організаціи?них та технічних умов для здіи?снення господарськоі? діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Украі?нська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекціі?, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецькоі? та Луганськоі? області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національноі? безпеки і оборони Украі?ни від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидіі? гібридним загрозам національніи? безпеці Украі?ни», введеного в дію Указом Президента Украі?ни від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітноі? плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв?язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольноі? територіі? первинних документів. Частиною 1 статті 9 Закону Украі?ни «Про бухгалтерськии? облік та фінансову звітність Украі?ни» № 996-XIV від 16.07.1999 року передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операціи? є первинні документи. П.2.1, 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів Украі?ни від 24.05.95 р. № 88 (надалі Інструкціі? № 88), передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовіи? або електронніи? формі, які містять відомості про господарські операціі?, включаючи розпорядження та дозволи адміністраціі? (власника) на і?х проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операціи? є первинні документи. Бухгалтерськии? облік підприємства повністю залежить від первинних документів, які оформлюються відповідно до Інструкціі? № 88. Наказом Держкомстату Украі?ни від 05.12.2008 року № 489 затверджені та введені в дію типові форми первинноі? обліковоі? документаціі? підприємств, установ, організаціи?. Для пiдприємств, установ та органiзацiи?, якi використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на iнших умовах, передбачених законодавством, вiдповiдно до Закону Украі?ни "Про оплату працi" здіи?снюється нараховання кожнiи? застрахованiи? особi заробiтноі? плати за видами виплат, якi включають основну та додаткову заробiтну плату, iншi заохочувальнi та компенсацiи?нi виплати, у тому числi в натуральнiи? формi, за фактично відпрацьовании? час. На виконання законних вимог, зокрема глав IV VII КЗпП, на підприємствах, в установах, організаціях роботодавець зобов`язании? вести облік робочого часу. Такии? облік дозволяє визначити кількість годин, відпрацьованих кожним наи?маним працівником. Підрахунок кількості відпрацьованого часу ведуть у Табелі обліку робочого часу. Табель є\~пiдставою\~для нарахування\~працiвникам\~заробiтноі?\~плати,\~допомоги по\~тимчасовiи?\~непрацездатностi,\~сум за\~перiод\~щорiчних\~вiдпусток,\~iнших\~виплат.\~Складении? i\~пiдписании?\~вiдповiдальною\~за ведення\~табеля особою\~та погоджении?\~керiвником\~органiзацiі?\~табель подається\~до бухгалтерiі?.\~Табель обліку\~робочого часу це поіменнии? список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або установи в цілому з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду. Отже, табель є документом, якии? дозволяє врахувати фактично відпрацьовании? співробітником час; первинним документом щодо обліку розрахунків з персоналом; базою для статистичних розрахунків. За першу половину березня позивачу нараховано аванс в сумі до виплати 1157,48 грн., які не отримані позивачем в касі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Інша заборгованість з заробітноі? плати перед позивачем за період березень липень 2017 року у відповідача відсутня, так як нарахування заробітноі? плати за інші періоди (друга половина березня липень 2017 року) не здіи?снювалося через відсутність первинних документів. Надані позивачем докази виготовлені на непідконтрольніи? украі?нськіи? владі територіі? в с. Довжанське. Слід зазначити, що 12.04.2017 року адміністративна будівля Луганськоі? дирекціі? залізничних перевезень (м. Луганськ вул. Кірова, 44) була захоплена невідомими особами так званоі? ЛНР (детально про це зазначено у висновку ТПП). Відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і и?ого діяльністю після захоплення. Тому сума заборгованості з заробітноі? плати не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому законом порядку. Через відсутність визнаноі? АТ Укрзалізниця заборгованості з невиплаченоі? заробітноі? плати за період березень - липень 2017 року вимогу щодо стягнення компенсаціі? втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати вважає безпідставною та необґрунтованою, так як нарахування заробітноі? плати не здіи?снювалося через відсутність первинних документів. Крім того, розрахунок суми компенсаціі? не враховує, що аванс в сумі 1157,48 грн. не отримано позивачем не з вини відповідача. Згідно з Науково-правовим висновком Торгово- промисловоі? палати Украі?ни № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини. І на ціи? підставі АТ Укрзалізниця підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю. Аналогічну позицію підтримує Верховнии? суд Украі?ни в постановах від 23.03.2016р. по справам №6-364цс16; №6-365цс16. Також в постанові Верховного Суду від 06.02.2019р. по подібніи? справі №408/3267/19 зазначено, що факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першоі? статті 94 КЗпП Украі?ни заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Отже, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ Укрзалізниця про стягнення заборгованості із заробітноі? плати та компенсаціі? втрати частини доходів відмовити, крім суми нарахованого авансу - 1157,48 грн. Також у своєму відзиві представник відповідача просив розглядати справу без його участі. Суд вважає, що неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті з огляду на письмове викладення їх позицій у справі. Ознайомившись із доводами кожної сторони, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено,\~що згідно записів у трудовій книжці позивач з 01.12.2016 працював на посаді стрільця Довжанської пожежно-охоронної команди структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з наказами Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 за № 384-Н та Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 за № 58/ДН, встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників. При цьому в наказі зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин ставки, встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. На підставі наказу № 2028-ОС від 17.07.2017 позивача було звільнено з посади 17.07.2017 згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП\~у зв`язку зі скороченням штату. У наказі про припинення трудового договору зазначено, що\~\~позивач має право на компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідно до постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 31\~жовтня 2018\~року№ 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано на АТ «Укрзалізниця». У своєму позові позивач посилається на те, що відповідач при звільненні не здійснив із ним повного розрахунку. При вирішенні спору між сторонами суд виходить із того, що відповідно до статті 43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України\~"Про\~оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до частини 1\~статті 113 КЗпП України\~(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Статтею 115 КЗпП України\~визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому відповідно до\~статті 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36 та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40 цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Крім того, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України, частиною першою статті 24\~Закону України\~«Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Обов?язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що право людини на заробітну плату, гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримав усіх належних йому до виплати сум, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ. Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22\~Закону України\~«Про оплату\~праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до частини другої\~статті 30\~Закону України\~«Про оплату\~праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов?язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, тому саме відповідач має довести здійснення повного розрахунку з працівником та виплату йому при звільненні усіх належних сум. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копії наказів, виданих на підприємстві, копії табелів обліку використання робочого часу, розрахункові листи заробітної плати та інших сум, що підлягають до виплати. Слід відзначити, що в матеріалах справи відсутні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку використання робочого часу та розрахункових документах. У даному випадку надані позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати та інших сум розрахункові листки за період з березня по липень 2017 року, містять суми, що підлягають до виплати позивачу, та усі їх складові. Так, згідно з розрахунковим листом за березень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 4243 грн. 61 коп., з яких до утримання податок з доходів 763,85 грн., профспілковий внесок 41,65 грн., інше (код 950) 63,65 грн., сума до виплати 3374 грн. 45 коп. Згідно з розрахунковим листом за квітень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2465 грн. 90 коп., з яких до утримання податок з доходів 443,86 грн., інше (код 950) 36,99 грн., сума до виплати 1985 грн. 05 коп. Згідно з розрахунковим листом за травень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2465 грн. 90 коп., з яких до утримання податок з доходів 443,86 грн., інше (код 950) 36,99 грн., сума до виплати 1985 грн. 05 коп. Згідно з розрахунковим листом за червень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2465 грн. 90 коп., з яких до утримання податок з доходів 443,86 грн., інше (код 950) 36,99 грн., сума до виплати 1985 грн. 05 коп. Згідно з розрахунковим листом за липень 2017 року позивачу нараховано 10612 грн. 82 коп., з яких 4104 грн. 81 коп. - компенсація за невикористану відпустку та 5019 грн. 03 коп. - вихідна допомога (сума до оподаткування 10418 грн. 68 коп.), сума до виплати 8543 грн. 32 коп. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження право позивача на отримання сум заробітної плати за період простою з березня по липень 2017 року, а також на отримання компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу, нарахування яких було здійснено позивачу роботодавцем, але виплату яких фактично не здійснено, що зумовило позивача звернутися до суду з цим позовом. У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19, провадження № 12-56гс21 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця, то стаття 10\~Закону України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» не може застосовуватись до правовідносин щодо виплати заробітної плати. Крім того, аналіз норм\~статі 116 КЗпП України\~дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів. Зазначений висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, що викладені у постановах від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16. Посилання представника відповідача на звільнення від відповідальності за невиплату заробітної плати та інших сум позивачу у зв`язку з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які унеможливили здійснити розрахунок з позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки предметом позову є стягнення сум за трудовим договором. Долучений до відзиву науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є сертифікатом в розумінні\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~протягом терміну дії цього\~Закону\~єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Тому наданий відповідачем висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/21-10.2 не свідчить про наявність законних підстав щодо невиплати заробітної плати позивачу. Аналогічна позиція зазначена в ухвалі Верховного Суду від 29.07.2019 по справі № 185/5811/18. Згідно зі\~статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вищенаведене, порушені права позивача на оплату праці підлягають судовому захисту. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4243 грн. 61 коп., за квітень 2017 року в сумі 2465 грн. 90 коп., за травень 2017 року в сумі 2465 грн. 90 коп., за червень 2017 року в сумі 2465 грн. 90 коп., за липень 2017 року в сумі 10612 грн. 82 коп., що включає компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 4104 грн. 81 коп. та вихідну допомогу в сумі 5019 грн. 03 коп. Крім того, відповідно до статті 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до частин першої, другої статті 2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статі 3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо), стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача за його користь суму компенсації втрати частини грошових доходів за березень-липень 2017 року у зв?язку з порушенням строків виплати. При цьому відповідачем не надано належних доказів неотримання позивачем зі своєї вини заробітної плати за першу половину березня 2017 року. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в межах заявлених позовних вимог (станом на січень 2022 року) за березень 2017 року в сумі 1509 грн. 19 коп. (3374,45 грн. х 0,447 коефіцієнт приросту споживчих цін), за квітень 2017 року 862,17 грн. (1985,05 грн. х 0,434 коефіцієнт приросту споживчих цін), за травень 2017 року 825,63 грн. (1985,05 грн. х 0,416 коефіцієнт приросту споживчих цін), за червень 2017 року 781,37 грн. (1985,05 грн. х 0,394 коефіцієнт приросту споживчих цін). Щодо суми компенсації за липень 2017 року, то суд звертає увагу, що вихідна допомога та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки є одноразовими виплатами, а тому не враховуються при обчисленні компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Тож сума компенсації за липень 2017 року становитиме 582,19 грн. (1488,98 грн. х 0,391 коефіцієнт приросту споживчих цін). Відповідно загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів з березня 2017 по липень 2017 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4560 грн. 55 коп. Відповідно до пп. 168.1.1. п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167\~цього Кодексу. Оскільки\~справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення, з подальшим утриманням згідно з законодавством при виплаті позивачу присуджених сум доходу податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають перерахуванню до відповідного бюджету. При розподілі судових витрат суд виходить із положень\~статті 133 ЦПК України, відповідно до якої до судових витрат відноситься, зокрема, судовий збір. Згідно з частиною 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України). Позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору за подання цього позову. Тому у зв`язку з частковим задоволенням позову (91,26%) з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 905 грн. 66 коп. Відповідно до частини четвертої статті 268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).

Outcome: partial