Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначено, що заявник на даний час досяг права на вихід на пенсію за віком, у зв`язку із чим звернувся до Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян №3 із заявою про призначенні пенсії. Однак 17.07.2024 року йому було надано рішення про відмову у призначенні пенсії. Причиною відмови було незарахування до страхового стажу періодів роботи трудової книжки [NUMBER] , оскільки на титульній сторінці по батькові заявника згідно трудової книжки (рос. [PERSON] ) не відповідає паспортним даним (рос. [PERSON] ). У зв`язку із цим заявник не може скористатися своїм законним правом на пенсійне забезпечення. Зважаючи на вищезазначене, заявник просить встановити юридичний факт приналежності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Заявник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить заяву задовольнити. Від Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян №3 до суду не надійшли письмові пояснення з приводу заяви, про день та час її розгляду судом було повідомлено Управління належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як встановлено з матеріалів справи, заявник [PERSON] , [INFO] , громадянин України, його місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Заявник звернувся до Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян №3 заявою про призначенні пенсії. 17.07.2024 року йому було надано рішення про відмову у призначенні пенсії. Причиною відмови було незарахування до страхового стажу періодів роботи трудової книжки [NUMBER] , оскільки на титульній сторінці по батькові заявника згідно трудової книжки (рос. [PERSON] ) не відповідає паспортним даним (рос. [PERSON] ). З долученої копії трудової книжки вбачається, що на її титульній сторінці при внесені по батькові заявника « рос. [PERSON] ). Відповідно до паспорта № [NUMBER] , по батькові заявника зазначено "рос. [PERSON]". Згідно експертного висновку від 26.09.2024 року №056/1896-а, український запис імені по батькові [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ) та записи російською мовою [PERSON] (зазначений паспорт, військовий квиток, запис [PERSON] ) та [PERSON] (трудова книжка, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено пунктом 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для встановлення юридичного факту приналежності правовстановлюючого документа, а саме, трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на вищенаведене, заява підлягає до задоволення, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved