Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

05.08.2024 р. представник позивача звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.08.2024 р. ухвалою судді справа за вказаним позовом була передана за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області. 11.10.2024 р. ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області було прийнято вказану справу до свого провадження, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 05.08.2023 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту №6936772, за умовами якого сума кредиту 25000,00 грн., строк кредиту 352 днів, процентна ставка 1,99% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 25000,00 грн. відповідачу. 19.08.2023 р. відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 900,00 грн. 20.08.2023 р. відповідач здійснив платіж на рахунок кредитора в розмірі 5100 грн., з яких 5070 грн. оплата процентів, 30,00 грн. оплата тіла кредиту. 10.09.2023 р. відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 1000,00 грн. 15.09.2023 р. відповідач здійснював частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. 20.09.2023 р. відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. 29.09.2023 р. відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. Позивачем нараховані проценти за 56 календарних днів (27.05.2024 р. 21.07.2024 р.) в межах строку договору відповідно до наступного: 24970 грн.*1,99% = 496,9 грн.*56 календарних днів = 27826,4 грн. 27.05.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №27.05/2024-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором згідно Витягу з реєстру боржників. До позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Заборгованість відповідача склала: сума кредиту 24970 грн., сума процентів за користування кредитом 37111,54 грн., всього 62081,54 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем не сплачена і складає 24970,00 грн. тіло кредиту, 37111,54 грн. нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 56 календарних днів 27826,40 грн., а всього 89907,94 грн. У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 89907,94 грн., з яких сума кредиту 24970,00 грн., сума процентів за користування кредитом 37111,54 грн., нараховані позивачем проценти за 56 календарних днів 27826,40 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві просив суд розглядати справу за його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явивсь, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~05.08.2023\~р.\~відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «Авентус Україна» електронний договір №6936772 про надання споживчого кредиту. Згідно укладеного договору\~відповідач отримав\~кредит у\~сумі 25000,00\~грн.\~шляхом зарахування\~кредитних коштів\~на платіжну\~картку відповідача\~№ [NUMBER] ,\~що підтверджується Довідкою вих..№20240612 від 12.06.2024 р. ТОВ «Пейтек Україна» (а.с.120) Відповідач всупереч умовам кредитного договору не виконав своїх зобов`язань в повному обсязі, і допустив виникнення заборгованості за кредитом, яка склала: сума кредиту 24970 грн., сума процентів за користування кредитом 37111,54 грн., всього 62081,54 грн. 27.05.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф та складено Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 27.05.2024 р. (а.с.38-49) Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 р. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було передано право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №6936772 від 05.08.2023 р. (а.с.13) 27.05.2024 р. електронним листом ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача [PERSON] , про те, що право вимоги за договором про надання кредиту відступлено ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». (а.с.33) Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Згідно\~статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За\~ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями\~ст. 611 ЦК\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені\~статтею 625 ЦК України. За умовами ст.ст.\~1049\~та\~625 ЦК України\~після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016 р. у справі за № 6-1412цс16). Як зазначалося\~вище, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем не сплачена і складає 24970,00 грн. тіло кредиту, 37111,54 грн. нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 56 календарних днів 27826,40 грн., а всього 89907,94 грн. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2422,40 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другоїстатті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою\~статті 137ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною п`ятою\~статті 137ЦПК\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою\~статті 137ЦПК\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною 4статті 62ЦПК України\~повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями26,27Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Захист інтересів\~позивача здійснює\~адвокат Столітній\~Михайло Миколайович,\~що підтверджується\~копією Ордеру від\~17.07.2024\~р.\~та Договору №17/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2024 р. (а.с.28, 35-36). Стороною позивача до матеріалів цивільної справи долучено Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №17/07-2024 від 17.07.2024 р., в якому міститься детальний опис виконаних робіт, кількістю часу на надання правової допомоги та розмір гонорару, згідно якого витрати на правову допомогу складають 10000 грн. (а.с.34) Крім того до матеріалів цивільної справи долучено копію рахунку на оплату по замовленню №3476/18/07 від 18.07.2024 р. про надання правової допомоги згідно Договору №17/07-2024 від 17.07.2024 р., згідно якого оплата за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви до [PERSON] складає 10000,00 грн. (а.с.34) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відповідно до частини 8статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2статті 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved