Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова 15.04.2024 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 407077,15 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних з простроченої суми, у розмірі 25276,66 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, згідно квитанцій. На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що 01.11.2014 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень, що є предметом договору, зі строком повного повернення боргу не пізніше 31.12.2020. Отримання грошових коптів позичальником в повному обсязі підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 01.11.2014. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина (номер у спадковому рестрі 69622063), яку прийняв син померлої - [PERSON] , [INFO] . Позичальник не виконав свого обов?язку щодо повернення грошових коштів позикодавцю. Станом на день звернення до суду з позовною заявою сума боргу відповідача перед позивачем (як спадкоємцем) становить 400 000 (чотириста тисяч) гривень. Розписка була знайдена позивачем під час вивчення документів спадкодавця. Позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, та Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, отже успадкував в тому числі і право вимоги за розпискою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 18). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2024 позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк, з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, у зв`язку з тим, що позивачем не залучено квитанції про сплату судового збору, та не надано документів, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, та 09.02.2034 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 19). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 29). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 52). Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката ,Максимова М.І., в якій він просить провести судове засідання за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 101). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не надавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ксерокопії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.01.2018, [PERSON] народився [INFO] , батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 10). 01.11.2014 [PERSON] складено розписку, згідно якої він, [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , взяв в борг у [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн. Грошові отримав особисто до моменту складання вказаної розписки. Зобов?язується повернути вказану суму в розмірі 400000 (чотириста тисяч) гривень до 31.12.2020. Розписки складена ним особисто при свідках (спільних знайомих) (а.с. 5, 99). Згідно ксерокопії заповіту [PERSON] від 08.10.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П., [PERSON] , діючи добровільно і перебуваючи у здовоому розумі та ясній пам?яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадок її смерті робить таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] , належну їй частину квартири [ADDRESS] , вона заповідає [PERSON] , 1981 року народження (а.с. 100). Згідно ксерокопії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.07.2023 №73189280, заведено спадкову справу №69622063, номер у нотаріуса 30/2022, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , свідоцтво про право на спадщину №70932821, спадкоємець [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.07.2023, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полтєва І.О. посвідчує, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П. 08.10.2016, зареєстрованого у реєстрі за №2102, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її син, [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки у праві спільної часткової власності у квартирі [ADDRESS] , квартира двокімнатна, житловою площею - 21,2 кв.м, загальною площею - 29,1 кв.м (а.с. 7). Згідно ксерокопії Витягу з Державного реєстру речових прав від 13.07.2023 №339036187, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 530, виданого 13.07.2023 ПНХМНО [PERSON] , на праві спільної часткової власності, розмір частки , належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК Українина, підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно дост.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку, що договір позики сам по собі є підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, ч. 1ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позивачем, на підтвердження укладення з відповідачем договору позики та його умов, надано оригінал розписки, від 01.11.2014 згідно якої [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , взяв в борг у [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн. Грошові отримав особисто до моменту складання вказаної розписки. Зобов?язується повернути вказану суму в розмірі 400000 (чотириста тисяч) гривень до 31.12.2020. Розписки складена ним особисто при свідках (спільних знайомих) (а.с. 99). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання у відповідності до ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачем, в установлений договором строк борг не повернув. Отже, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за розпискою від 01.11.2014. За таких обставин, з огляду на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за розпискою від 01.11.2014, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу згідно якого, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за розпискою у розмірі 400000,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції 0.0.3459343423.1 позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4000,00 грн. (а.с. 25). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропоційно до розміру задоволених позовних вимог 4000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved