Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У квітні 2022 року представник [PERSON] адвокат Варламов М.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.07.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Останнім часом сімейні відносини між сторонами постійно погіршувались, а будь-які спроби завадити цьому були марними, що в свою чергу призвело до припинення фактичного сумісного проживання: з середини лютого 2020 року сторони не проживають однією родиною, спільне господарство не ведуть. Відповідач служить в Окремій комендатурі охорони і забезпечення державної прикордонної служби України та проживає у м. Київ. Позивач разом з донькою проживає у своєї матері у м. Ізмаїл. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. На ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя у неї з чоловіком втрачено почуття любові та поваги, а тому розірвання цього шлюбу є єдиним виходом для сторін, щоб у подальшому побудувати нове щасливе життя. Зазначив, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2021 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Але вказане судове рішення, постановою Одеського апеляційного суду від 28.03.2022 року в частини розірвання шлюбу, скасовано. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.04.2022 року відкрито спрощене провадження по справі. 08.07.2022 року представник позивача доповнив підстави позовних вимог. Зазначив, що після ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 28.03.2022 року обставини у їх житті у кращу сторону не змінились, а, навпаки, ще більше, у сенсі сімейного життя, погіршились, так як розмови з відповідачем, навіть у телефонному режимі, стали ще рідшими. Вони взагалі не приймають будь-яких спроб щодо відновлення фактичних сімейних відносин. Тобто, з середини лютого 2020 року сторони не проживають однією родиною, спільне господарство не ведуть, так з цього моменту нічого не змінилось. Таким чином, позивач, вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. За заявою представника відповідача ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.04.2023 року провадження по справі було зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших новоутворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. У листопаді 2024 р. представник відповідача подав до суду заяву про поновлення провадження у справі, посилаючись на те, що між сторонами досягнуто взаємної згоди щодо необхідності у розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 16.12.2024 року провадження у справі поновлено. Позивач подала заяву про розгляд справи без її присутності, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову та просить шлюб розірвати. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 24.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1752. Шлюбні відносини припинено між сторонами з середини лютого 2020 року. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Київ відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Київ, актовий запис № 3512. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved