Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим право відповідачки [PERSON] на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] звільнити вказану квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що сторони по справі знаходилися у шлюбі, зареєстрованому 20.02.1993 у м. Харкові Палацем одруження «Центральний», актовий запис №276. Шлюб розірваний 14.04.2023 рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №643/1560/23. До розірвання шлюбу родина проживала у двокімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS] загальною площею 45,0 кв.м, житловою -30,4 кв.м вартістю 5300 грн, придбаною за власні кошти на ім`я позивача за договором купівлі-продажу від 04.03.1997 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М. за реєстровим №3023. Після розірвання шлюбу [PERSON] систематично не дає позивачу проживати у спірній квартирі, не зважаючи на його неодноразові прохання звільнити квартиру, він змушений більше часу проводити в квартирі своєї матері, при намаганні повернутися в своє житло, відповідачка щоразу викликає поліцію та заявляє про насильство зі сторони [PERSON] . На пропозиції позивача колишній дружині повернутися за місцем її реєстрації у власні батьківську квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не реагує, не йде на перемовини про виплату коштів, не сплачує комунальні платежі і націлена на самостійне проживання у спірній квартирі без надання позивачу користуватися квартирою. Так, в одній із кімнат квартири, де за домовленістю сторін по справі повинен проживати позивач після розірвання шлюбу, яка була закрита на ключ, періодично взламується замок, а при його намаганні зайти в квартиру або свою кімнату, [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння постійно скандалить, чим спричиняє порушення суспільного порядку і мешканцями сусідніх квартир вже було подано відповідні заяви до поліції. Крім того, під час відсутності [PERSON] в квартирі у зв`язку із проживанням у своєї матері, у спірній квартирі накопичуються борги за комунальні платежі, які не сплачує [PERSON] , що призводить до конфліктних ситуацій. Договір найму з відповідачем не укладався, добровільно звільнити приміщення відповідач не бажає, тому позивач змушений звернутися за захистом прав до суду. Відповідач самоправно, без достатніх правових підстав, займає квартиру, тобто перешкоджає позивачу користуватися його власністю. Позивач вважає, що після розірвання шлюбу припинилася обставина, яка була підставою набуття відповідачем права користування його житловим приміщенням, відповідач не зареєстрована у вказаній квартирі. На думку позивача, подальше перебування відповідача у квартирі є неможливим, квартира складається з двох житлових кімнат, однією з яких хотів користуватися позивач, а інша прохідна, в якій не може проживати відповідач, оскільки вони не є подружжям, що перешкоджає позивачу володіти та користуватися його майном. З посиланням на положення ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст. 64,71,72 ЖК УРСР просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.12.2023 позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 15.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.04.2024 повернуто [PERSON] відзив на позов від 15.03.2024 без розгляду, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя повернуто заявнику. Ухвалою суду від 12.04.2024 залишено без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду, постановлено викликати та допитати у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 04.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, пояснив, що спірна квартира придбана за кошти його батьків, проте оформлена як договір купівлі-продажу, а не дарування. Позивач підтвердив, що в провадженні суду перебуває справа про поділ спільного майна подружжя, за позовом відповідача до нього та натепер спір не вирішено. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити, зазначила, що шлюб між сторонами розірвано, відповідач зловживає алкогольними напоями, зареєстрована за іншою адресою, де є власником частки квартири. Відповідач та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення не подали. Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , встановив такі обставини. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампом у паспорті та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.7-9, 23). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до листа начальника ХРУП №2 ГУНП в Харківській області на звернення [PERSON] щодо колишньої дружини зазначено, що з матеріалів перевірки вбачається, що конфліктна ситуація, що склалася, має цивільно-правовий характер, не встановлено підстав для внесення матеріалу перевірки до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.11). Також суду надано копії заяв від 25.09.2023 та від 25.07.2023 адресованих Харківському РУП №2 ГУНП в Харківській області без підтвердження отримання заяв адресатом (відсутні відмітки про отримання, конверти, описи вкладень до листа) (а.с.9-10,12). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2023 у справі №643/1560/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З рішення вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 20.02.1993 (а.с.13-14). Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.03.1997, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М., [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] за 5300 грн (а.с.30-31). З довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 17.08.2023 станом на 31.12.2012 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.03.1997 нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М., р. №3013 (а.с.32-33). 29.10.2014 було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] померлого [INFO] (а.с.103, 104). Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1998 за реєстраційним №5А-98-114861 (а.с.105-106). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що позивач є її сином, з яким у неї добрі стосунки. Відповідачка є її колишньою невісткою. Квартиру за адресою: [ADDRESS] син (позивач) придбав за кошти, які були надані нею та її чоловіком, до квартири син переїхав з сім`єю. Кошти на квартиру в сумі приблизно 6500 доларів вони подарували позивачу, квартиру син придбав собі, зробив ремонт. Син працював на залізниці, невістка в дитсадку. Власні заощадження син та невістка не вкладали в квартиру. Син відмовився від спадщини на користь сестри після смерті батька, оскільки йому придбали квартиру. Документи щодо дарування коштів сину не оформлювали. З наданих сину коштів на придбання квартири 3 тис. доларів були їх, 3,5 тис. доларів вони брали в борг. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі є її братом, відповідач по справі його колишня дружина, з якою не підтримують стосунки. Раніше вони всі разом (батьки, вона, брат, невістка та племінник) жили за адресою: [ADDRESS] . Було вирішено купити брату квартиру та машину. Батьки подарували кошти на квартиру, яку саме суму, свідок не знає. Брат відмовився на її користь від спадщини у 2021 році. Розірвали шлюб сторони у 2024 році. Брат працював на залізниці, його дружина в дитсадочку. Свідок повідомила, що їй не відомо скільки коштів подарували батьки, чи додавали свої кошти на купівлю квартири брат з дружиною, вона не знає. Квартира коштувала приблизно 6 тис. доларів, про що їй повідомили бутьки. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Втрата користування житлом можлива лише для особи, яка має таке право. Правові підстави для позбавлення права користування житлом передбачені зокрема ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК Української РСР. Станом на день придбання 04.03.1997 спірної квартири правовідносини щодо майна подружжя регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України. \~ \~ \~ \~Так,\~відповідно до\~ст.\~22\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю України\~майно,\~нажите подружжям\~за час\~шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. \~ \~ \~ \~Статтею 24\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю України\~визначено яке\~майно є\~роздільним майном\~подружжя,\~а саме:\~майно,\~яке належало\~кожному з\~подружжя до\~одруження,\~а також\~одержане ним\~під час\~шлюбу в\~дар або\~в порядку\~успадкування,\~є власністю\~кожного з\~них. Роздільним\~майном кожного\~з подружжя\~є також\~речі індивідуального\~користування (одяг,\~ взуття\~тощо),\~хоча б\~вони і\~були придбані\~під час\~шлюбу за\~рахунок спільних\~коштів подружжя,\~за винятком\~коштовностей та\~предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Позивачем не доведено, що спірна квартира відноситься до категорії роздільного майна подружжя. Суд не приймає до уваги показання свідків про те, що квартира була придбана на подаровані позивачу кошти, оскільки ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України містить чіткий перелік майна, яке є роздільним. Так, роздільним майном є майно, отримане під час шлюбу в дар. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, що є предметом спору, нерухоме майно було придбано позивачем за відплатним договором, а не в дар. Також не можна вважати доведеною ту обставину, що майно придбано за подаровані позивачу кошти. Окрім показань свідка [PERSON] , яка до того ж є матір`ю позивача, що свідчить про певну зацікавленість у вирішенні спору на користь її сина, факт дарування позивачу коштів у сумі, достатній для купівлі квартири не доведено. Суд не може достовірно встановити, що квартира була придбана саме за подаровані позивачу кошти. Свідки підтвердили, що позивач та відповідач працювали, а твердження свідка [PERSON] про те, що подружжя не витрачало власні кошти на придбання квартири, нічим не доведено. Крім того, суд вважає неспроможним аргумент позивача, який підтвердили у судовому засіданні свідки, щодо домовленості між позивачем з однієї сторони та батьками і сестрою з іншої сторони стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме, те, що позивачу батьки купили квартиру [ADDRESS] , а позивач відмовився на користь сестри від своєї частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Так, квартира позивачем була придбана 04.03.1997, в той час як право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , батьки позивача та сестра набули 30.01.1998. Тобто на момент купівлі позивачем квартири, що є предметом розгляду, його батько не був власником квартири [ADDRESS] , та не міг розпоряджатися цим нерухомим майном, в тому числі передавати у спадок. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова ВП ВС від 21.11.2018 по справі №372/504/17). Позивачем під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на квартиру [ADDRESS] . Факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання (Постанова Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №462/518/18). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Отже, власник майна не може бути обмежений у здійсненні права власності, зокрема шляхом позбавлення (припинення) права користування нерухомим майном та виселення з нього. Також суд вважає неспроможним аргумент позивача про несплату відповідачкою комунальних послуг за користування спірною квартирою, оскільки питання стягнення заборгованості за комунальні послуги із співвласника вирішується в іншій спосіб та не може бути підставою для припинення права користування нерухомим майном та виселенням з нього. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ч. 5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141\~ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed