Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування на частину майна. Ухвалою від 03 квітня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання по справі з викликом сторін. В підготовче судове засідання 22 травня 2024 року від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 житлового будинку і клопотання про об`єднання в одне провадження цивільної справи з первісним позовом, оскільки спір є між тими ж сторонами, тими ж правовідносинами та стосується такого ж предмету спору. Ухвалою від 21 жовтня 2024 року клопотання про прийняття позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 житлового будинку та клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом були задоволені, а також було ухвалено об`єднати в одне провадження та розглядати спільно в одному провадженні позовні вимоги цивільної справи за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування на частину майна, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 житлового будинку. Позивач за первісним позовом: [PERSON] та її представник надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач: [PERSON] та її представник надали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надала заяву про розгляд справи без її участі. [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~за своє\~життя побудувала\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~у шлюбі\~не перебувала,\~була зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~з 09.04.1980\~року та\~знята з\~реєстрації 31.01.2019\~року.\~Померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Підгородненської міської ради 04 травня 2006 року. [PERSON] за своє життя (1919 - 2006 р.р.) не оформила та не зареєструвала право власності на побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради від 20.10.2021 року за Вих. № 2331: «Згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року архівна справа б/н за адресою: [ADDRESS] . Архівна справа виготовлена на замовлення [PERSON] . Документ, що встановлює право власності на нерухоме майно в архівній справі відсутній. Опис майна: житловий будинок А загальна площа 24,7 кв.м, житлова площа 11,0 кв.м, матеріал стін саман, побудований у 1945 році, сарай Б; огорожа - № 1; колодязь № 2». Також, відповідно до довідки № 240 від 15.11.2021 року, виданої відділом Містобудування, архітектури та земельних відносин Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, земельна ділянка, площею 0, 1500 га, за адресою: [ADDRESS] перебувала у користуванні [PERSON] . У власність не передавалась, згідно даних, які є в наявності в міській раді. Згідно Довідки № 711, 713 від 12.11.2021 року, виданої ЦНАП Підгородненської міської ради, на момент смерті [PERSON] разом з нею були зареєстровані: - [PERSON] (син) зареєстрований з 20.03.1981 31.01.2019 роки - [PERSON] (дружина сина) - [PERSON] (онука) [INFO] 31.01.2019 роки - [PERSON] (онук) 26.03.1993 року 31.01.2019 роки - [PERSON] (правнучка) [INFO] теперішній час - [PERSON] (правнучка) [INFO] теперішній час. [PERSON] - рідна мати [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] , виданого 18 листопада 1954 року актовий запис № 49. Отже, [PERSON] син [PERSON] . 14 лютого 1970 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] , виданим виконкомом Підгородненської міської ради народних депутатів 21 лютого 1998 року. За час шлюбу сім`я добудовувала будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на будинок на ім`я [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 28.10.2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про смерть № 39. Однак, за своє життя (1945 2002 р.р.) [PERSON] також не оформив та не зареєстрував право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Отже, [PERSON] , помер раніше (2002 рік смерті) своєї матері, [PERSON] (2006 рік смерті). А отже, не приймав спадок на житловий будинок. Зі змісту Довідки від 01.12.2021 року, виданої Підгородненською міською радою Дніпровського району, Дніпропетровської області, вбачається, що об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), який перебував у власності померлого [PERSON] та право власності на який не було зареєстровано, згідно наданих документів (Технічний паспорт, довідка з БТІ № 2331 від 20.10.2021 року, довідка Підгородненської міської ради щодо розташування земельної ділянки) має адресу: [ADDRESS] . [INFO] народилась [PERSON] , що є онукою [PERSON] та донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] виданого 3 вересня 1970 року актовий запис № 215. [INFO] народився [PERSON] , батьки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , що видане 17.02.1972 року. [PERSON] - онук [PERSON] , син [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] рідні брат та сестра. Та вони є єдиними спадкоємцями 1 черги після смерті у 2006 році [PERSON] , як її рідні онуки. Вони проживали разом із [PERSON] на час її смерті 2006 р. та прийняли у рівних частках по спадок сімейний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 16 липня 1987 року, місце реєстрації відділ ЗАГС Підгородненського міськвиконкому актовий запис № 230. 04 липня 1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис № 106 місце реєстрації відділ ЗАГС Підгородненського міськвиконкому. Після реєстрації шлюбу [PERSON] набула прізвище [PERSON] . За життя [PERSON] народила ще одну доньку: [PERSON] ( [INFO] ). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області актовий запис № 69. Однак, за своє життя (1970 - 2010) [PERSON] не оформила та не зареєструвала права власності на частку успадкованого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 частку житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] від 31.05.1987 року, що підтверджується копією домової книги з 2008 року по теперішній час. Також даний факт підтверджується довідкою за вих. № 1772 від 19.09.2019 року про реєстрацію місця проживання особи. Отже, частка після смерті [PERSON] (2010 рік смерті) розподілились між її доньками: - [PERSON] та - [PERSON] . У визначений законом термін [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] шляхом подачі відповідних заяв до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, про що вказано у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2023 року за вих №1032/02-31. У зв?язку з даними обставинами [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Окрім того, [INFO] помер [PERSON] (онук [PERSON] , що прийняв частку домоволодіння), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01.09.2006 року, виданим виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис про смерть 213. Однак, за нормою ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки у [PERSON] , на момент його смерті, були відсутні дружина та діти, то єдиним спадкоємцем 1 черги є його переживша мати [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована разом з [PERSON] станом на 2006 рік. Отже, відповідно до ст. 1268 ЦК України, [PERSON] прийняла 1\\2 частку будинку за адресою: [ADDRESS] у спадщину після смерті [PERSON] , як мати, що його пережила. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України. - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до підпункту 4.16 пункту 4 Глави 19 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арсину цього майна. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом, зокрема у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 760/1651/16-ц. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом № 91 від 24 червня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Згідно пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням того, що на час закінчення будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , законодавство не містило обов`язку забудовника (власника) здавати такі об`єкти в експлуатацію, отримувати правовстановлюючий документ на будинок та здійснити державну реєстрацію права власності, суд доходить висновку, що вищевказаний житловий будинок існував як об`єкт цивільних прав та увійшов до складу спадкової маси після смерті [PERSON] та був успадкований її спадкоємцем [PERSON] , померлим [INFO] , у зв`язку з чим [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування даного будинку, по - кожна, як спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] (спадкоємиці [PERSON] ), а також [PERSON] має право на успадкування згаданого будинку, як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] (спадкоємця [PERSON] ). Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позовні вимоги, розглянуті в рамках даної справи, підлягають задоволенню. Судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Outcome: approved