Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11-1/608к-07 від 03 вересня 2007 року станом на 07.02.2023 року у розмірі 34802,26 доларів США. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.09.2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11-1/608к-07, відповідно до умов якого відповідач отримав у АТ «Універсал Банк» кредит в сумі 150000,00 доларів США, строком користування до 02.08.2037 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом. Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 150000,00 доларів США, шляхом перерахування їх на поточний рахунок позивальника № [NUMBER] , що підтверджується заявою на видачу готівки №858 від 04.09.2007 року та випискою по рахунку позичальника № [NUMBER] . Позивач АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, що дає підстави для звернення до суду із позовом. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 24.07.2023 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Блонського М.А., у якому стороною відповідача заперечено позовні вимоги та вказано, що відповідачем в період з моменту отримання кредиту до березня 2022 року (майже 15 років) не допускалося жодного прострочення заборгованості. Прострочення з боку відповідача мало місце у березні 2022 року по червень 2022 року. В подальшому відповідач погасив суму заборгованості та на цей час така відсутня. Право кредитора в односторонньому порядку вимагати повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором є одним з видів відповідальності за порушення зобов`язання. Оскільки укладений між сторонами договір є договором споживчого кредиту, а тому положення діючого законодавства звільняють позичальника від відповідальності в період дії карантину. З 24.02.2022 р. на території України введено режим військового стану у зв`язку з агресією російської федерації. 28 лютого 2022 р. Торгово-промислова палата повідомила, що на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». А тому підстави для задоволення позову відсутні. Представником позивача\~подано відповідь\~на відзив,\~у якій\~вказав,\~що стороною\~відповідача не\~наведено обставини,\~які можуть\~бути підставою\~для звільнення\~відповідача \~від обов`язку\~належним чином\~виконувати взяті\~на себе\~зобов`язання за\~кредитним договором,\~зокрема,\~і в\~період дії\~карантинних обмежень.\~Також зазначив,\~що є\~безпідставними посилання\~представника відповідача\~на положення\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~оскільки вказаними\~нормами не\~передбачено звільнення\~від відповідальності\~перед банком\~за несвоєчасну\~сплату тіла\~кредиту та\~відсотків за\~користування коштами.\~П.6\~Розділу IV\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про кредитування»\~передбачено,\~що у\~разі прострочення\~споживачем у\~період з\~01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~в якому\~завершується дія\~карантину встановленого\~Кабінетом Міністрів\~України на\~всій території\~України з\~метою запобігання\~поширенню на\~території України\~коронавірусної хвороби\~(СОVID-19),\~виконання зобов`язань\~за договором\~про споживчий\~кредит (в\~тому числі,\~але не\~виключно прострочення\~споживачем у\~період з\~01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби (СОVID-19),\~виконання зобов`язань\~зі сплати\~платежів)\~споживач звільняється\~від відповідальності\~перед кредитодавцем\~за таке\~прострочення.\~В тому\~числі,\~але не\~виключно,\~споживач в\~разі допущення\~такого прострочення\~звільняється від\~обов`язків\~сплачувати кредитодавцю\~неустойку (штраф,\~пеню)\~та інші\~платежі,\~сплата яких\~передбачена договором\~про споживчий\~кредит за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~споживачем зобов`язань\~за таким\~договором.\~Забороняється збільшення\~процентної ставки\~за користування\~кредитом з\~причин,\~інших ніж\~передбачені частиною\~4\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу\~України,\~у разі\~невиконання зобов`язань\~за договором\~про споживчий\~кредит у\~період з\~01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~наступного за\~місяцем,\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби (СОVID-19)\~(в\~тому числі,\~але не\~виключно,\~прострочення споживачем\~у період\~з 01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~наступного за\~місяцем,\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби (СОVID-19),\~виконання зобов`язань\~зі сплати\~платежів).\~Норми цього\~пункту поширюються\~у тому\~числі на\~кредити,\~визначені частиною\~другою статті\~3\~цього Закону. Крім того, Верховний Суд зазначає, що сам по собі воєнний стан в Україні, зокрема ведення бойових дій на території України не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, однак просив суд врахувати розрахунок заборгованості станом на 24.09.2024 року, що долучений до матеріалів справи та вказав, що саме такий розмір заборгованості відповідача є вірним, у такому враховано усі проплати відповідача та з такого вбачається, що банк здійснив сторно відсотків, зайво нарахованих з 28.11.2022 року. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд врахувати подані стороною відповідача квитанції про оплату кредиту, а також розрахунок заборгованості представника відповідача. Також наполягали, що з 29.11.2022 року кредит вважається припиненим, а тому з цього часу не можуть нараховуватись відсотки згідно умов договору. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 03.09.2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11-1/608к-07, відповідно до умов якого відповідач отримав у АТ «Універсал Банк» кредит в сумі 150000,00 доларів США, строком користування до 02.08.2037 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом. Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 150000,00 доларів США, шляхом перерахування їх на поточний рахунок позивальника № [NUMBER] , що підтверджується заявою на видачу готівки №858 від 04.09.2007 року та випискою по рахунку позичальника № [NUMBER] /USD, 22389573520001/USD. Згідно п. 4.4 Кредитного договору сплата пені та інших платежів за даним Договором, крім суми кредиту, процентів (які сплачуються в валюті отриманого кредиту), може здійснюватися як у валюті кредиту, так і в інших валютах. Перерахунок заборгованості в іншу валюту, ніж валюта кредиту, здійснюється Банком за офіційним (обмінним) курсом НБУ, діючим на день здійснення платежу. Сплата Позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту, який є невід`ємною частиною даного Договору (п. 4.5. Кредитного договору). Відповідно до п. 4.6 Кредитного договору, сплата кредиту та процентів за його користування може здійснюватись шляхом безготівкового перерахування коштів та /або внесенням готівки в касу Банку. Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений договором строк, а також виконати інші свої зобов`язання згідно до кредитного договору (п. 6.1.1. Кредитного договору). Як вказано стороною відповідача та таке підтверджено матеріалами справи в період з моменту отримання кредиту до березня 2022 року відповідачем не допускалося жодного прострочення заборгованості. Прострочення з боку відповідача мало місце у березні 2022 року по червень 2022 року. Дані обставини справи сторонами не заперечуються. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із вимог ст.\~1048\~ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. Статтею 1050\~ЦК України визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник вчасно не повернув черговий обов`язковий платіж. Відповідно до п. 10.3 Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов даного Договору, а Позичальник зобов`язаний повернути Банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані Банку в наступних випадках: 10.3.1Якщо Позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним Договором. 10.3.2При невиконанні Позичальником передбачених даним Договором зобов`язань по цільовому використанню кредиту. 10.3.3Якщо інформація та документи, що підлягають поданню Позичальником Банку у відповідності або в зв`язку з даним Договором, представлені Позичальником несвоєчасно, в неповному обсязі або якщо така інформація та документи або їх частина не відповідає дійсності. 10.3.4При виникненні обставин, які викликають загрозу своєчасному погашенню заборгованості по кредиту та/або сплаті процентів. При настанні випадків передбачених пп. 10.3-10.4 даного Договору, достроково погасити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також оплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно та/або інші види забезпечення) всієї заборгованості за даним Договором. Згідно п. 10.4 Кредитного договору, шляхом підписання даного Договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, Банк надсилає Позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання Позичальником вимоги Банку, в термін встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана у п. 1.1 Договору, вважається такою, що настала на наступний день після дати зазначеної в повідомленні. В цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному об`ємі, проценти та інші платежі передбачені Договором. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач [PERSON] допустив порушення зобов`язання у період з березня 2022 року по червень 2022 року. Таким чином, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог. Суд критично оцінює покликання сторони відповідача, що укладений між сторонами договір є договором споживчого кредиту, а тому положення діючого законодавства звільняють позичальника від відповідальності в період дії карантину, оскільки із аналізу кредитного договору №11-1/608 к-07 не вбачається підстав стверджувати, що такий є договором споживчого кредиту. Крім цього, суд звертає увагу сторони відповідача на заперечення представника позивача про те, що у період дії карантину позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь позикодавця штрафу/пені, що є штрафними санкціями, однак не звільняється від сплати основного зобов`язання та відсотків за користування кредитними коштами, а також діє заборона збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Щодо доводів сторони відповідача про форс-мажорні обставини, суд зазначає таке. У п. 1 ч. 1 ст.\~263\~ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2\~статті 14-1\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Відповідно до ч. 1 статті 14-1\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є загальним офіційним документом та не містить в собі ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, відповідач не була позбавлена можливості відповідного звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто, дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас, сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 зазначено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча і форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може виконувати зобов`язання, оскільки жодних доказів, на які покликається сторона відповідача, до матеріалів справи не долучено. Самі по собі обставини, на які посилається відповідач у доводах відзиву, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів. Доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи не містять. Суд приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що з 29.11.2022 року кредит вважається припиненим, а тому з цього часу не можуть нараховуватись відсотки згідно умов договору, оскільки вимога банку про повне повернення кредиту на 61 день з моменту отримання вимоги була отримана відповідачем 28.09.2022 року. Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048\~ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. При зверненні до суду із даним позовом позивачем заявлено вимоги про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 34802,26 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту-556,35 дол. США; сума дострокового стягнення кредиту - 32 824,49 дол. США; відстоки-1 421,42 дол. США; підвищені відсотки -00,00 дол. США. Даний розрахунок був здійснений станом на 07.02.2023 року. У подальшому, позивачем подано суду розрахунок зроблений 24.09.2024 року, на якому наполягав представник позивача, зокрема, у судовому засіданні 12.12.2024 року та, у якому банк здійснив сторно відсотків, зайво нарахованих з 28.11.2022 року. Так, згідно розрахунку, виконаного на дату 24.09.2024 року, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «Універсалбанк» становить 22242,59 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту-22242,59 дол. США; сума дострокового стягнення кредиту - 0,00 дол. США; відстоки-0,00 дол. США; підвищені відсотки -0,00 дол. США. Таким чином, судом встановлено, що даний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, у такому враховано здійснені відповідачем проплати по кредиту та здійснено сторно відсотків, зайво нарахованих з 28.11.2022 року. Стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, натомість, у додаткових поясненнях від 18.06.2024 року наведено свій розрахунок, згідно якого розмір заборгованості, станом на час здійснення розрахунку, становить 24285,51 долари США. Разом з тим, позивачем не заявлено заяви про зменшення позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з статтею 99\~Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192\~ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові №5\~від 30.03.2012\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~вирішенні спорів,\~що виникають\~із кредитних\~відносин» роз`яснив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК (пункт 12). Тому стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті - доларах США, є правомірним. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial