Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач\~ звернулася\~ до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1986 року,\~ від шлюбу неповнолітніх дітей не мають,\~\~ спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння та повага, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 31.10.2024 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, 29.11.2024 року позивач подала суду заяву в якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с.22). В судове засідання відповідач повторно не з`явився,\~ про день та час розгляду даної справи був\~ повідомлений належно, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 02.08.1986 року зареєстрували шлюб, у відділі ЗАГСу мінського району м.Київ,\~\~ актовий запис №1360, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається,\~ що сторони припинили подружні відносини, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з [PERSON] ,\~ зазначає, що її рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Позивач вказала на підстави розірвання шлюбу - відсутність почутттів та формальне існування шлюбу. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила залишити судові витрати за собою. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved