Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Представник заявниці звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 м до місця проживання заявниці, її місця роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування (в тому числі за допомогою СМС-повідомлень) телефоні переговори із заявницею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Впродовж тривалого часу [PERSON] вчиняє домашнє насильство у формі психологічного, фізичного насильства відносно [PERSON] , у зв`язку з чим заявниця змушена звернутися до суду. У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, але від представника заявниці до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити. Заінтересована особа про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Тому суд вважає за можливе розглянути заяву про видачу обмежувального припису за відсутності заінтересованої особи [PERSON] . У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~частиною 1 статті 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 7-8). З постанови вбачається, що 06 жовтня 2024 року, [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання по [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї співмешканки [PERSON] , вчинивши домашнє насильство, внаслідок чого могла бути завдана шкоду психологічному здоров`ю потерпілої. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, що також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 165168 від 11 жовтня 2024 року (а.с. 6). Згідно з Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 468390 від 11 жовтня 2024 року, [PERSON] заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 9). 08 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] було внесено відомості щодо кримінального провадження № 12024167270000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 12). Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з положеннями пункту 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями статті 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 та пункту 1 частини 1 статті 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. З огляду на викладене, враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 травня 2023 року справа № 607/14637/22 (провадження № 61-2578св23), від 04 грудня 2019 року у справі № 607/10122/19, від 17 лютого 2021 року в справі № 766/13927/20-ц). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на\~ які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша\~статті 89 ЦПК України). Порядок видачі судом обмежувального припису визначається\~ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною 1, 2, 4 статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» або\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~заявниця у\~справі є співмешканкою [PERSON] , заінтересованої особи у справі. [PERSON] вчинив психологічне та фізичне насильство відносно [PERSON] , що підтверджується відповідними письмовими доказами, а саме, постановою Арцизького районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року (а.с. 17-8), протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 165168 від 11 жовтня 2024 року (а.с. 6), витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 12). З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. На підставі викладеного, проаналізувавши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство у психологічного та фізичного насильства відносно [PERSON] , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно видати обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на 6 місяців із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених пунктами 1, 4, 5, 6 частини 2 статті 26\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В силу\~положень частини\~3\~статті 350-5\~ЦПК України\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи\~про видачу\~обмежувального припису,\~слід віднести\~на рахунок\~держави.

Outcome: approved