Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що вона з 17.11.2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В подальшому, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2014 року по справі № 308/20372/13-ц даний шлюб було розірвано. Також вказаним рішенням встановлено, що шлюбні відносини фактично припинилися і що позивач з колишнім чоловіком не ведуть спільного господарства, тобто між ними відсутній спільний побут, сімейний бюджет тощо. За час офіційного перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу будинку від 19 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 400, позивач придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав зазначений будинок належить на праві приватної власності позивачеві в розмірі частки 1/1. Вказаний будинок придбано за 141 400 грн., що в еквіваленті становило 28 000 тис. дол. США. Кошти на придбання будинку позивач отримала в кредит, що доводиться договором №02-07/133-0 від 19.02.2007 року. Відповідач не брав участі у погашенні кредиту, грошові кошти вона повертала банку свої. На її утриманні залишилося двоє дітей, яких забезпечувала тільки позивач. Жодного платежу по сплаті присуджених рішенням суду аліментів відповідач не вніс. Молодша донька станом і на теперішній час є неповнолітньою і забезпечує її тільки позивач. Колишній чоловік (відповідач) не брав участь у спільному господарстві, побуті та бюджеті. Так як відповідач постійно влаштовував сварки в 2019 року позивач із дітьми переїхала проживати в будинок до своєї мами за адресою: [ADDRESS] . Востаннє вона була в будинку у грудні 2020 року, більше відповідач її не пускав в будинок, погрожував їй, щоб вона не заходила в будинок. В подальшому позивач влаштувалася на роботу в Угорщині, у зв`язку із чим, більшість часу перебуває за кордоном. Відповідач весь це період часу проживав у будинку і допускав заборгованість по комунальних платежах і так як договори із відповідними підприємствами були укладені на ім`я позивача, стягнення здійснювалося також з неї при тому, що ні діти ні вона фактично не споживали послуг, проживали в іншому місці і перебували за кордоном. Після такого чергового стягнення з неї заборгованості за спожитий її колишнім чоловіком природній газ вона звернулася до АТ «Закарпатгаз» із заявою від 29.07.2022 р. про припинення газопостачання у вказаному будинку механічним шляхом. Згідно акту АТ «Закарпатгаз» від 29.07.2022 року газопостачання в будинку припинено шляхом механічного від`єднання в присутності відповідача. Натомість, як стверджує позивач, згідно акту АТ «Закарпатгаз» про порушення № 02438 від 04.05.2023р. кимось було здійснено несанкціоноване підключення до газопостачання. Акт про порушення підписано невідомою возивачеві особою на прізвище [PERSON] . В душках зазначено «квартирант». В результаті такого несанкціонованого підключення позивачеві виставлено рахунок на 89 163, 88 грн. компенсації вартості необлікованого об`єму природного газу. При цьому, позивач як власник будинку нікому його не здавала в оренду, дозволу на проживання в будинку не надавала, вказана особа їй взагалі не відома. З даного проводу позивач звернулася до правоохоронних органів, відомості про вищевказане внесені до ЄРДР. Враховуючи вищенаведене, а також з огляду на те, що відповідач повністю ухилявся від участі в утриманні дітей, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, трудової та (або) фінансової участі в утриманні будинку не брав, без згоди позивача впускав у будинок «квартирантів», тобто укладав правочини найму, спрямовані на розпорядження спільним майном, вчиняв дії, що порушують права позивача та суперечать інтересам сім`ї, позивач просить суд: 1) Визнати житловий будинок (домоволодіння) з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2) Визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , Паспорт серії [NUMBER] , виданий Чопським ВМ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області 11.03.2003р.) право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 4/5 частини (80%) житлового будинку (домоволодіння) з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 3) Визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , Паспорт серії [NUMBER] , виданий Чопським ВМ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області, РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/5 частину (20%) житлового будинку (домоволодіння) з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Ухвалою судді від 16.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.09.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Пачута О.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку\~ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2014 року справа № 308/20372/13-ц, судом встановлено, що сторони з 17.11.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішення суду набрало законної сили 27.03.2014 року. Згідно цього ж рішення суду, шлюб між сторонами розірвано, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1200 грн. із врахування індексації відповідно до закону. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2020 року справа № 308/6667/19, яке набрало законної сили 27.03.2020 року, змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили. Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 19.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 400., [PERSON] придбала у власність житловий будинок (домоволодіння) з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . На підставі вказаного вище договору купівлі-продажу, спірний будинок зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14208962 від 12.04.2007 року, а також витягом з Державного реєстру правочинів № 3586000 від 19.02.2007 року. Для придбання вказаного будинку позивачем із ЗАТ «Промінвестбанк» було укладено кредитний договір № 02.07/133-Ф про іпотечний кредит від 19.02.2007 року. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст.77,78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст.12,81). Таким чином, оскільки будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був набутий у власність позивачем під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України, він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу. Щодо відступлення від рівності часток, суд вважає зазначити наступне. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні встановлено, що з 05.01.2020 року позивач виїхала за кордон, періодично на декілька днів поверталась в Україну. На даний час перебуває за межами України, що підтверджується довідкою начальника Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації [PERSON] . З 01.02.2021 року позивач працює в за кордоном в Угорщині в ТОВ «Денсо Виробник Угорщина», що підтверджується відповідними довідками старшого спеціаліста кадрового відділу ТОВ «Паннонджоб» Варги Ізабелли від 16.05.2023 року та спеціаліста ТОВ «Денсо Виробник Угорщина» Шрек Бернадет від 11.05.2023 року. Позивачка як на підставу відступлення від засади рівності часток, просила врахувати, що відповідач постійно проживаючи у спірному будинку допускав заборгованість по комунальних платежах, що підтверджується долученим до матеріалів справи судовим наказом № 308/44/21 виданим 04.02.2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, згідно якого заборгованість боржника перед АТ «Оператор газорозподільнох системи «Закарпатгаз» за розподілений об`єм природного газу, за місцем надання послуг [ADDRESS] (спірний будинок) становить 1985,64 грн. У зв`язку з наявною заборгованістю позивач звернулася до АТ «Закарпатгаз» із заявою про припинення газопостачання за адресою [ADDRESS] , про що складено Акт від 29.07.2022 року. Разом з тим, представниками АТ «Закарпатгаз» 04.05.2023 року було встановлене несанкціоноване підключення до газопостачання та складено відповідний акт № 02438, який було підписано, за твердженням позивача невідомою їй особою [PERSON] (квартирант), як споживачем. В результаті такого несанкціонованого підключення позивачеві, як власнику будинку, нарахована заборгованість 89163,88 грн. компенсації вартості не облікованого об`єму природного газу. Щодо проживання в будинку сторонньої особи [PERSON] позивачеві не було нічого відомо, у зв`язку з чим вона звернулася до правоохоронних органів, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12023078170000451 від 14.09.2023 року. Також у судовому засіданні встановлено заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання дітей. Зокрема згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів щодо [PERSON] № 5-65525676 від 03.07.2023 року, за період з листопада 2013 року по 01.07.2023 року становить 187823,36 грн. Аналізуючи надані позивачем докази суд приходить до висновку, що відповідач не дбає про спільне майно, про сім`ю та матеріально не забезпечував їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Приписами частини 3статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1414,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved