Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. В обґрунтування вимог вказав, що 27 квітня 2017 року між ним та АТ «Таскомбанк» (далі банк) було укладено договір № ДВ-510/263667 на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «Ощадний рахунок». Згідно умов якого, він як вкладник мав право вільно вносити та знімати кошти з даного банківського вкладу. 03 листопада 2020 року ним здійснено переказ власних коштів у сумі 7055 грн з депозитного на поточний рахунок, що підтверджується квитанцією №1 від 03 листопада 2020 року. У цей же день на його поточний рахунок виплачено відсотки за депозитним договором № ДВ-510/263667 на суму 164 грн. Однак, такими коштами з поточного рахунку він не міг скористатись, оскільки банк самостійно обмежив таке використання. 05 квітня 2021 року він звернувся у відділення банку, щоб отримати інший депозит та дізнався, що його рахунки заблоковані, без жодних на те підстав. З виписки по рахунку, дізнався що його кошти у розмірі 7219 грн, без його відома перераховані 23 березня 2021 року на погашення заборгованості за кредитним договором № R521101221В від 16 січня 2021 року. Однак, заборгованість за вказаним кредитом була достроково сплачена 05 вересня 2017 року. Також вказав, що 01 квітня 2019 між ним та банком було укладено договір № ДВ ТАS2U/305254 на відкриття банківського вкладу на фізичних осіб «Стабільний». Згідно умов договору сума вкладу складала 130\~000 грн. У 2020 році договір був продовжений до 04 квітня 2021 року. 04 квітня 2021 року термін дії договору «Стабільний» завершився. Він відмовився пролонговувати договір, про що завчасно повідомив банк, внісши відповідні зміни в особистий кабінет клієнта. 05 квітня 2021 року за депозитним договором № ДВ ТАS2U/305254 виплачено на його поточний рахунок кошти у розмірі 130\~000 грн та відсотки на суму 13\~913.35 грн. 05 квітня 2021 року він звернувся до банк з проханням видати готівкою суму вкладу та проценти за договорами № ДВ ТАS2U/305254 та № ДВ-510/263667. Однак, кошти видано не було через накладені банком обмеження на розпорядження коштами. 06 квітня 2021 року банком незаконно списано з його рахунку кошти у розмірі 46\~827.34 грн. 20 квітня 2021 року та 08 червня 2021 року ним направлено банку листи з прохання повернути незаконно списані кошти на загальну суму 53\~046.34 грн (46\~827.34 +7219). Лише 26 листопада 2021 року йому вдалось здійснити перерахування коштів. 07 лютого 2024 року 2024 року він повторно звернувся до банку з вимогою повернути кошти у сумі 54\~046.34 грн на його рахунок у Приватбанку. 07 березня 2024 року банк повідомив його, що дане питання потребує додаткової перевірки. Проте, станом на квітень 2023 року він жодної відповіді не отримав. Посилаючись на наведене та порушення його прав, як споживача послуг відповідача, просив стягнути з банку на його користь суму вкладу та нараховані відсотки за депозитним договором ДВ ТАS2U/305254 від 01 квітня 2019 року у розмірів 46\~827.34 грн, за депозитним договором № ДВ-510/263667 від 27 квітня 2017 року у розмірі 7055 грн та 164 грн відсотків, а також інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 27\~695.72 грн за період з квітня 2021 року по лютий 2024 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що дійсно 27 квітня 2017 року між банком та позивачем укладено договір № 603765 до договору про комплексне обслуговування фізичних осіб та підключення до інтернет-банкінгу «ТАС24», за умовами п. 7 та п. 12 якого [PERSON] було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] у валюті гривня на умовах банківського вкладу на вимогу «Ощадний рахунок», викладених у Договорі, якому було присвоєно номер [NUMBER] . Згідно виписки по особовому рахунку за період з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2019 року депозитний вклад у сумі 130 000 грн та відсотки були виплачені позивачу 01 квітня 2019 року. Після отримання коштів з вищевказаного депозитного вкладу, позивач 01 квітня 2019 року уклав з банком договір № ДВ ТАS2U/305254 банківського вкладу на суму 130\~000 грн, який залучався на строк до 04 квітня 2021 року. Відповідно до умов цього договору по закінченню строку, на який залучався вклад, 05 квітня 2021 року кошти та відсотки були перераховані на належний позивачу банківський рахунок, про що свідчить виписка по особовому рахунку за період з 23 березня 2021 року по 09 травня 2024 року. Отже, позивач, у зв`язку зі закінчення строку депозитного вкладу, отримавши з депозитного вкладу кошти на власний рахунок, самостійно погасив перед банком заборгованість за кредитним договором та через три роки звертається до суду із позовом про захист прав споживачів та безпідставно звинувачує банк в незаконному списанні депозитних коштів. Звертає увагу на суду на те, що саме позивач порушив умови кредитного договору та не виконав взяті на себе зобов`язання, в тому числі щодо своєчасного погашення заборгованості, яку погасив після зарахування на його рахунок коштів по закінченню строку депозитного договору. Вважає, що позивачем не доведено те, що банком безпідставно обмежено його право в отриманні коштів з депозитного рахунку, а тому підстав для задоволення позову не має. Посилаючись на наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач вказав, що 12 серпня 2024 року йому виплачено суму вкладу та проценти за депозитним договором ДВ ТАS2U/305254 від 01 квітня 2019 року у розмірів 46\~827.34 грн та за депозитним договором № ДВ-510/263667 від 27 квітня 2017 року у розмірі 7055 грн та 164 грн відсотків. Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо у поданому відзиві просив здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «Ощадний рахунок» № ДВ-510/263667, згідно умов якого сторони погодили проценту ставку 0.01 % річних, вкладний рахунок вкладника [NUMBER] та поточний рахунок вкладника [NUMBER] . З квитанцій №1 від 03 листопада 2020 року встановлено, що з рахунку [PERSON] [NUMBER] на його поточний рахунок вкладника [NUMBER] у АТ «Таскомбанк» було перераховано кошти у розмірі відповідно 7\~055 грн та 164 грн, призначення платежу: виплата коштів за депозитним договором № ДВ-510/263667 від 27 квітня 2017 року. 01 квітня 2019 року між [PERSON] та банком укладено договір ДВ ТАS2U/305254 банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний», сума вкладу 130\~000 грн, на строк до 02 квітня 2020 року включно. Згідно умов договору, сторони дійшли згоди, що по закінченню строку договору, строк вкладу продовжується кожного разу на той самий строк та на умовах, встановлених банком. У випадку, якщо вкладник має намір отримати вклад у день визначений у договорі та не розміщувати вклад на новий строк, вкладнику необхідно звернутись до банку, де відкривався вклад, не пізніше ніж за три банківських дні до закінчення строку залучення вкладу або зателефонувати до контакт-центру банку або зняти ознаку автопролонгації в ТАС 24 (п. 1.3 договору). Процента ставка по договору 17.50 % річних. Відповідно до умов п. 1.6 договору, сторони погодили, що банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] . Нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку договору та умов ДКБО, а у випадку пролонгації вкладу проценти повертаються по закінченню строку нового вкладу у день пролонгації вкладу (перший день кожного нового строку), шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів №26205603765002, відкритий вкладнику в установі банку у валюті, що відповідає валюті зарахування. Вклад виплачується вкладнику по закінченню строк залученню вкладу зазначеного у п. 1.3 договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів №26205603765002, відкритий вкладнику в установі банку у валюті, що відповідає валюті зарахування (п.п. 1.9,1.10 договору). З інформації за рахунком [PERSON] [NUMBER] за період з 01 січня 2021 по 05 квітня 2021 року встановлено, що 23 березня 2021 року здійснено перерахування коштів на суму 7219 грн на погашення заборгованості за кредитним договором № R521101221В від 16 січня 2021 року; 04 квітня 2021 року виплата коштів за депозитним договором № ДВ ТАS2U/305254 від 01 квітня 2019 року у розмірі 130 000 грн; 04 квітня 2021 року виплата відсотків за депозитним договором ДВ ТАS2U/305254 від 01 квітня 2019 року на суму 13\~913.35 грн; доступний залишок на рахунку на момент формування виписки 143\~913.35 грн. З виписки по особовому рахунку за період з 23 березня 2021 року по 09 травня 2024 року встановлено, що 23 березня 2021 року з рахунку позивача було перерахованого 7219 грн на погашення заборгованості за кредитним договором №R521101221В від 16 січня 2021 року. Станом на 05 квітня 2021 року залишок на рахунку позивача складає 130\~000 грн виплата коштів за депозитним договором ДВ ТАS2U/305254 від 01 квітня 2019 року та 13\~913.35 грн відсотків за депозитним договором ДВ ТАS2U/305254 від 01 квітня 2019 року, на загальну суму 143\~913.35 грн. 06 квітня 2021 року з рахунку позивача перерахованого 46\~827.34 грн на погашення заборгованості за кредитним договором №R521101221В від 16 січня 2021 року, залишок 97\~086.01 грн. 26 листопада 2021 року позивачу виплачено кошти у розмірі 97\~002 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позову АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №R521101221В відмовлено за безпідставністю та необґрунтованістю. Дане судове рішення набрало законної сили 09 липня 2021 року. 20 квітня 2021 року та 08 червня 2021 року позивач звертався до банку із заявою про повернення незаконно списаних коштів з його рахунку у розмірі 54\~046. 34 грн. Листом від 20 травня 2021 року № 8499/562.2 банк повідомив позивача, що станом на 20 травня 2021 року кошти на рахунку [NUMBER] доступні до використання. 27 березня 2017 року було замінено кредитора у зобов`язанні, що діяли на підставі кредитного договору №R521101221В від 16 січня 2021 року укладеного між позивачем та ПАТ «ВТБ банк». За кредитним договором була заборгованість на суму 54\~046.34 грн, яка відповідно 23 березня та 06 квітня 2021 року була перерахована для її погашення. Станом на дату надання відповіді кредитний договір припинив свою дію. \~ \~ \~ \~07 лютого 2024 року позивач повторно звернувся до банку із заявою щодо повернення незаконно списаних в односторонньому порядку коштів на загальну суму 54\~046.34 грн 06 квітня та 23 березня 2021 року. 12 серпня 2024 року банком здійснено безготівкове зарахування коштів на рахунок [PERSON] в Приватбанк на суму 54\~046.34 грн, деталі операції: повернення помилково списаних коштів по кредитному договору №R521101221В від 31 серпня 2011 року. Згідно листа банку адресованого позивачу вбачається, що кошти у сумі 54\~046.34 грн. перераховано 12 серпня 2024 року на реквізити відповідно до звернення позивача, а саме на рахунок в Приватбанку. В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що 12 серпня 2024 року на його рахунок поступили кошти у розмірі 54\~046 грн 34 коп. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно з вимогами частини першої стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо вимог про стягнення суми вкладу та відсотків за депозитними договорами у розмірі 46\~827.34 грн та 7\~219 грн на загальну суму 54\~046 грн. 34 коп слід зазначити таке. Встановлено та підтверджено позивачем, що 12 серпня 2024 року банком здійснено безготівкове зарахування коштів на рахунок [PERSON] в Приватбанк на суму 54\~046.34 грн, деталі операції: повернення помилкового списаних коштів по кредитному договору №R521101221В від 31 серпня 2011 року Згідно з\~вимогами п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~255\~ЦПК України суд\~своєю ухвалою\~закриває провадження\~у справі,\~якщо відсутній предмет спору. Враховуючи те, що спірні кошти повернуті банком позивачу 12 серпня 2024 року та останній не підтримує своїх вимог в частині стягнення коштів за депозитними договором, суд вважає, що провадження у справі слід закрити за відсутності предмету спору на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з вимогами частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). В силу вимог частини першої, п`ятої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до вимог частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за депозитними договорами та у встановлені строки вклад та проценти не повернув, а тому позивач має право на стягнення інфляційних втрат. Встановлено, що на рахунок позивача 03 листопада 2020 року банком були перераховані кошти на суму 7219 грн згідно договору банківського вкладу від 27 квітня 2017 року № ДВ-510/263667, що підтверджується квитанціями за № 1 від 03 листопада 2020 року. Однак такими коштами позивач користуватись не зміг, оскільки банк 23 березня 2021 року перерахував їх на погашення заборгованості за кредитним договором №R521101221В. Вказані кошти були повернуті банком 12 серпня 2024 року як помилково списані, що підтверджено матеріалами справи. Судом також встановлено та визнається відповідачем, що між банком та [PERSON] 01 квітня 2019 року було укладено депозитний договір № ДВ ТАS2U/305254 на суму 130\~000 грн на строк до 04 квітня 2021 року, на які були нараховані відсотки у розмірі 13\~913.15 грн. Вказані кошти позивачу у встановлений строк не повернуті. Доводи банку про те, що вказані кошти були виплачені позивачу не підтверджуються жодним належними та достатніми доказами. Твердження позивача про неможливість зняття вказаних коштів з рахунку жодним чином не спростовані банком. Сам по собі факт перерахування таких кошів на поточний рахунок вкладника не свідчить про належне виконання зобов`язання. Більше того, такі доводи банку спростовуються випискою по особовому рахунку позивача, наданою самим ж банком, з якої вбачаться, що станом на 05 квітня 2021 року баланс позивача становив 143\~913.35 грн та вже 06 квітня 2021 року банк самостійно безпідставно здійснює перерахунок коштів на суму 46\~827.34 грн на погашення заборгованості позивача за кредитним договором №R521101221В. Доводи відповідача про те, що він у встановлені строки повернув позивачу вклади та проценти у повному розмірі та [PERSON] мав змогу розпоряджатись останніми не підтверджені жодними доказами. Більше того, доказом того, що банк не виконав свої зобов`язання згідно умов договорів вкладу підтверджується фактом переказу 12 серпня 2024 року на рахунок [PERSON] в Приватбанк коштів на суму 54\~046.34 грн, деталі операції: повернення помилково списаних коштів по кредитному договору №R521101221В від 16 січня 2021 року. Згідно з вимогами частин третьою, четвертою\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов`язок із доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Положеннями\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Банком не спростовано доводів позивача та не доведено належне виконання ним умов договорів депозитного вкладу. Статтею 625\~ЦК України\~врегульовано правові\~наслідки порушення\~грошового зобов`язання.\~Так,\~відповідно до\~наведеної норми\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.\~Боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~3\~%\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом. З врахуванням неналежного виконання банком умов договорів банківського вкладу, позивач вправі вимагати стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з травня 2021 року по лютий 2024 року втрати від інфляції становлять 27\~695.72 грн. Однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки за період з травня 2021 року по лютий 2024 року втрати від інфляції становлять 25\~399.14 грн. Встановлено, що станом на травень 2021 року на рахунку позивача були кошти на загальну суму 151\~132.35 грн (яка складається із вкладу 130\~000, нарахованих процентів 13913.35 та вкладу з нарахованими відсотками за договором № ДВ-510/263667 від 27 квітня 2017 року у розмірі 7219 грн) та які не були повернуті позивачу. У період з 01 травня 2021 року по 25 листопада 2021 року інфляційні втрати становлять 6\~603.87 грн. виходячи зі такого розрахунку: (101.3/100*100,10/100*99.8/100*101.2/100*100./100*100.8/100- індекси інфляції з травня по листопад 2021 року )*151\~132.35= 157\~736.22- 151 132.35 = 6603.87 грн. 26 листопада 2021 року позивачу виплачено 97\~086.01 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача. Решта коштів на суму 54\~046.34 грн, які були безпідставно списані банком на погашення заборгованості за кредитним договором 23 березня та 06 квітня 2021 року були повернуті лише 12 серпня 2024 року. Таким чином, у період з грудня 2021 року по лютий 2024 року інфляційні втрати становлять 18\~795.27 грн, виходячи зі такого розрахунку: (100,60/100* 101.3*100* 101.6/100 * 104.5/100 * 103.1/100 *102.7/100 *103.1/100 *100.7/100 *101.1/100 *101.9/100 *102.5 /100 *100.7/100 *100.7/100 *100.8/100 *100.7/100 *101.5/100 *100.2/100 *100.5/100 *100.8/100 *99.4/100 *98.6/100 *100.5/100 *100.8/100 *100.5/100 *100.7/100 *100.4/100 * 100.3/100 - індекси інфляції з грудня 2021 по лютий 2024) * 54\~046.34= 72\~841.61- 54\~046.34 = 18\~795.27 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази та кожен зокрема, приймаючи до уваги те, що банком не доведено належне виконання зобов`язання з повернення коштів за договорами банківського вкладу, суд вважає, що позивач має право на стягнення індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання з травня 2021 року по лютий 2024 року на загальну суму 25\~399.14 грн (6603.87 +18\~795.27 грн). Відповідачем не\~представлено суду\~жодних доказів\~щодо безпідставності\~вимог позивача\~в частині\~застосування наслідків\~такого порушення\~грошового зобов`язання,\~відповідно до\~вимог частини\~2\~статті 625\~ЦК України. Той факт, що банком безпідставно з рахунку позивача списано кошти на суму 7219 грн та 46\~827.34 грн відповідно 23 березня та 06 квітня 2021 року підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2021 року, яким відмовлено банку у стягненні заборонності за кредитним договором позивача у зв`язку з виконання його в повному обсязі. Більше того, 12 серпня 2024 року банк самостійно повернув на рахунок позивача вказані кошти як помилково списанні, про що зазначено в деталях операції. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вимог ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову витрати пов`язані з розглядом справи покладається на відповідача, а тому з акціонерного товариства «Таскомбанк» в користь держави слід стягнути 1211, 20 грн судового збору.

Outcome: partial