Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 10.08.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сімейне життя не склалось, рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 19.08.2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу з відповідачем у них є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в 2016 році виїхав за кордон, з народження сина він нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від виховання дитини: не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для розвитку. На неодноразові звернення позивачки, відповідач приймати участь у вихованні та утриманні дитини не реагує. Останнє спілкування з дитиною було в батька в листопаді 2014 року, з того часу відповідач жодного разу з дитиною не спілкувався і не намагався ні зустрітися з сином, ні поспілкуватися по телефону. 02.07.2024 року позивач повторно вийшла заміж та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки і піклування встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Позивачка суду пояснила, що з відповідачем не спілкується з часу народження сина, яким останній не цікавиться. Син не знає батька, бачив його лише на фото. З 2018 року проживає з [PERSON] , з яким зареєстрували шлюб у 2024 році. З 2018 року [PERSON] взяв на себе обов`язки батька та виховує [PERSON] як власного сина, водив його в садочок, тепер в школу, цікавиться успіхами дитини, забезпечує його матеріально. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з сином не спілкується не бачив його жодного разу з часу народження, мати відповідача, яка проживає у м. Шепетівці також не цікавиться онуком, ніколи його не бачила. Просила позов задовольнити. Допитаний судом малолітній [PERSON] суду пояснив, що проживає разом з матір`ю, сестричко, бабусею та батьком [PERSON] . Він хоче, щоб його батьком був [PERSON] , іншого батька він не знає, оскільки жодного разу з ним не спілкувався. Йому відомо, що у нього є батько [PERSON] , який проживає за кордоном, бачив його на фото у фейсбуці. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] у підготовче та судові засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідань повідомлявся за останнім відомим місцем проживання та місцезнаходженням його майна, а також шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, вважається повідомленим про розгляд справи. Відповідач заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності не надав, не повідомив про причину неявки, відзив на позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Занов`як І.С. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, висновок підтримав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 13.09.2024 позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] 19.09.2024 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, 23.09.2024 постановив ухвалу, якою відкрив загальне позовне провадження в справі, призначив підготовче засідання на 22.10.2024, та витребував докази (відомості про перетин кордону відповідачем). 10.10.2024 до суду надійшли відомості з Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України про перетин відповідачем кордону. Підготовче засідання відкладено на 05.11.2024, у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання відповідачем судової повістки 22.10.2024 до суду надійшло клопотання представника позивачки [PERSON] про долучення до справи письмових доказів. 05.11.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 28.11.2024, розгляд справи відкладався на 18.12.2024. 18.12.2024 у судовому засіданні постановлено ухвалу протокольної форми про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками дитини: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю по [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. Шлюб між сторонами розірвано, відповідач не цікавиться сином, участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не турбується фізичним, моральним розвитком дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини: [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини встановлені поясненнями позивачки, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , та письмовими доказами: копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини, копією рішення Шепетівського міськрайонного суду про розірвання шлюбу, довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , висновком органу опіки та піклування від 14.08.2024; копією паспорта позивачки, копією довідки закладу дошкільної освіти №7 «Дюймовочка» від 31.07.2024 та іншими матеріалами справи. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Оцінка суду. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. В рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «СтрандЛоббен та інші проти Норвегії» (StrandLobbenandOthers v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї. У матеріалах справи містяться переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так з часу народження дитини, відповідач з ним не спілкується, не приймає участі у його вихованні, хоча має таку можливість, оскільки позивачкою не чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відповідач протягом «розумного часу» без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними. Відповідач втратив зв`язок із позивачкою та сином. На засідання органу опіки та піклування та в судове засідання відповідач не з`явився, що додатково свідчить про відсутність у нього наміру налагодити зв`язок з дитиною та байдуже ставлення до долі сина. Свої батьківські обов`язки, без поважних причин, відповідач повністю поклав на позивачку - матір дитини та відмовився від підтримання контактів з сином. Обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дітей, оскільки він не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя, виховувати дітей, створити для них гідні умови та забезпечити їм достатній рівень життя. Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дітей», а також те, що відповідач не підтримує стосунків з сином протягом тривалого часу, не цікавиться його життям, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки він злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять доказів того, що йому перешкоджали у спілкуванні з дітьми. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються витрати позивачки по сплаті судового збору.

Outcome: approved