Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

14 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] із вимогою про поділ спільного майна (а. с. 1-4). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 21 липня 2001 року між сторонами у справі був укладений шлюб, який в подальшому розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року у справі 204/10060/22. Вказане рішення суду набрало чинності 20 березня 2023 року. Зазначив, що під час шлюбу та після його розірвання, але під час фактичних відносин як чоловіка та дружини, позивачем та відповідачкою було придбано у спільну власність подружжя наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 93 кв. м., на земельній ділянці з кадастровий номером 1210100000:07:078:0023. Стверджує, що на даний час між сторонами виникли питання щодо спільного майна подружжя, його подальшого користування/розпорядження/володіння, що власне й стало підставою для звернення до суду. Тому, в порядку поділу спільного майна подружжя, прохає суд розділити нерухоме майно між сторонами визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , а судові витрати по справі покласти на відповідачку. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 15 хвилин 21 вересня 2023 року (а. с. 46). 21 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки [PERSON] адвоката Коломойця С.В., на позовну заяву (а. с. 71-72), в якому він зазначає про те, що відповідачка позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Разом з цим, вказує на те, що позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду, не зазначено до загального обсягу майна набутого подружжям за час шлюбу, транспортний засіб Nissan Primastar, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , червоного кольору, тип кузову - вантажопасажирський-b, який придбаний сторонами 30 травня 2019 року, тобто в період шлюбу. В той же час, зазначає, що оскільки відповідачка позовні вимоги визнає то, судові витрати не можуть бути покладені на неї в повному обсязі. 21 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до суду зі зустрічним позовом до [PERSON] , із вимогою про стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації в розмірі частини вартості транспортного засобу Nissan Primastar, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , червоного кольору, тип кузову - вантажопасажирський-b, залишивши автомобіль в особистій власності [PERSON] (а. с. 75-78). В обґрунтування позову зазначила, що позивачем в первісному позові не віднесено до загального обсягу майна набутого подружжям за час шлюбу, транспортний засіб Nissan Primastar, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , червоного кольору, тип кузову - вантажопасажирський-b, який придбаний сторонами 30 травня 2019 року, тобто в період шлюбу, а тому останній є спільною сумісною власністю подружжя. Вказала, що оскільки транспортний засіб перебуває безпосередньо у користуванні [PERSON] та нею не експлуатується, то з [PERSON] , в порядку поділу спірного майна подружжя, підлягає стягненню компенсація частини вартості транспортного засобу Nissan Primastar, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , червоного кольору, тип кузову - вантажопасажирський-b, в розмірі 144000 гривень, лишивши транспортний засіб в його особистій власності, а судові витрати по справі покласти на відповідача. Протокольною ухвалою суду від 18 січня 2024 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом об`єднавши в одне провадження (а. с. 88-89). 20 лютого 2024 року на адресу суду надійшла заява представниці позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатки Алістратової О.І. (а. с. 95 та на звороті), в якій вона зазначає про те, що [PERSON] погоджується з позовними вимогами [PERSON] за зустрічним позовом в частині поділу спільного майна подружжя, шляхом стягнення з нього на її користь вартості транспортного засобу Nissan Primastar, державний реєстраційний номер [NUMBER] та залишення автомобіля в його особистій приватній власності. Однак, останній вважає, що ціна позовних вимог не відповідає дійсній ринковій вартості транспортного засобу, тому не заперечував щодо задоволення клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу на час проведення якої, провадження у справі зупинено (а. с. 97 та на звороті). 05 червня 2024 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України після проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи надійшли матеріали даної цивільної справи та висновок експерта № 484-24 від 07 травня 2024 року (а. с. 110-143). Ухвалою суду від 10 червня 2024 року у справі відновлено провадження, розгляд справи призначено на 11 годину 01 серпня 2024 року (а. с. 144). Протокольною ухвалою суду від 16 вересня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 165-166). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представниця адвокатка Алістратова О.І., у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 183-184), в якій позовні вимоги за первісним позовом підтримала, прохала суд їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом прохала суд задовольнити, шляхом стягнення вартості транспортного засобу Nissan Primastar, державний реєстраційний номер [NUMBER] та залишення автомобіля в особистій приватній власності [PERSON] . У судовому засіданні представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Коломоєць С.В., прохав суд всі позовні вимоги задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 21 липня 2001 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21 липня 2001 (а. с. 7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 14 на звороті 15). Згідно з договором купівлі-продажу від 25 квітня 2016 року (а. с. 16-17 та на звороті), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., реєстровий № 1334, [PERSON] продала [PERSON] належне їй на праві власності жилий будинок [ADDRESS] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138968506 від 25 вересня 2018 року (а. с. 13) вбачається, що будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 520844112101, належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб Nissan Primastar, типу загальний легковий загальний вантажопасажирський В; кузов [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 30 травня 2019 року зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а. с. 124). Згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 484-24 від 07 травня 2024 року (а. с. 113-142), середня ринкова вартість транспортного засобу Nissan Primastar, типу загальний легковий загальний вантажопасажирський В; кузов [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи складає 229827 гривень 08 копійок. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 355 ЦК України визначено поняття і види права спільної власності. Так, зокрема, майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Приписами ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~356\~ЦК України\~встановлено,\~що власність\~двох чи\~більше осіб\~із визначенням\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною частковою\~власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з\~вимогами ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~357\~ЦК України,\~частки у\~праві спільної\~часткової власності\~вважаються рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~за домовленістю\~співвласників або\~законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного зі співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Тобто частка у праві спільної часткової власності встановлюється за домовленістю сторін або за законом, але з урахуванням вкладу кожного з них у його придбанні. Нормами ч.\~1\~ст.\~368\~ЦК України\~визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 368 ЦК України, суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте\~подружжям за\~час шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом . Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Нормами ст. 370 ЦК України визначено порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так,\~зокрема,\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Чинним законодавством України встановлюється режим спільної сумісної власності щодо майна, нажитого подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Приписами ст.\~60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимогами п. 3 ч. 1 ст.\~57\~СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Тобто, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Крім того, нормою статті 60\~СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом з цим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно з роз`ясненнями п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст. ст.\~69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Приписами ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вищевказані норми узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України наведених у цивільних справах № 6-2670цс16, № 6037цс13, № 6-2784цс15. Так, судом встановлено, що сторонами за час перебування у шлюбі було придбано автомобіль Nissan Primastar, типу загальний легковий загальний вантажопасажирський В; кузов [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки вищевказаний автомобіль придбаний сторонами за час їхнього перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, то на вказане майно поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Так, позивачка прохає суд залишити вказаний транспортний засіб у власності [PERSON] , а з останнього стягнути на її користь грошову компенсацію вартості її частки в транспортному засобі Nissan Primastar, типу загальний легковий загальний вантажопасажирський В; кузов [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] у сумі 145000 гривень, виходячи із вартості автомобіля 290000 гривень. В свою чергу, [PERSON] вказані вимоги не заперечує, але, в той же час, не погоджується з розміром суми відшкодування, оскільки вона не відповідає дійсній вартості транспортного засобу. Як вже встановлено судом, згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 484-24 від 07 травня 2024 року (а. с. 113-142), середня ринкова вартість транспортного засобу Nissan Primastar, типу загальний легковий загальний вантажопасажирський В; кузов [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи складає 229827 гривень 08 копійок. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості її частки в транспортному засобі Nissan Primastar, типу загальний легковий загальний вантажопасажирський В; кузов [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 114913 гривень 54 копійки, виходячи із визначеної висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 484-24 від 07 травня 2024 року його вартості, при цьому, залишивши транспортний засіб у особистій власності [PERSON] .. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково. Щодо поділу домоволодіння [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не заперечується, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2016 року (а. с. 16 - 17 та на звороті), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., реєстровий № 1334, [PERSON] придбано будинок [ADDRESS] за 99467 гривень. Вказаний будинок придбано останньою у період перебування у шлюбі з [PERSON] та за спільні кошти подружжя. З огляду на викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до вимог ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розподілу спірного домоволодіння підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме за позивачкою та відповідачем слід визнати право власності на частини від спірного домоволодіння, за кожним. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial