Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

04 вересня 2024 року на адресу Жовтневого районного суду Миколаївської області за підсудністю з Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Нерухомість-Миколаїв» про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі. В обґрунтування свого позову вказує, що 29 березня 2002 року між нею та відповідачкою [PERSON] на Товарній Біржі «Нерухомість-Миколаїв» укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до якого позивачка придбала будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 0,11 га. Зазначений договір зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 261. Оскільки відповідно до статті 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, а вищевказаний договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений на товарній біржі і нотаріально він не засвідчувався, то в даний час позивач не має можливості розпорядитися вказаним будинком, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань суду не надано. Про дату, місце та час судового засідання повідомлялася відповідно до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особа товарної біржі «Нерухомість-Миколаїв» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань суду не надано. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, придбаний будинок знаходиться в Миколаївському районі Миколаївської області. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 березня 2002 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,11 га. Вказаний договір укладено на Товарній Біржі «Нерухомість-Миколаїв» 29 березня 2002 року. Зазначений договір зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 261. Відповідно до статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Оскільки спірний договір було укладено 24 грудня 1998 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР. Відповідно до статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статті 227, 47 ЦК УРСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно приписів частини першої статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 ЦК УРСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивач в силу статті 145 ЦК УРСР, є добросовісним набувачем. Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений вище висновок суду матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved