Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 23 років, за умови що остання буде продовжувати навчання, посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON] . Починаючи з 24.03.2008 року і до досягнення сином повноліття з [PERSON] на її користь за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2008 року стягувались аліменти на дитину у розмірі 350 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2010 року відповідача позбавлено батьківських прав щодо дитини. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час [PERSON] не працює, є студентом 1 курсу денної форми навчання (контрактна) факультету будівництва, архітектури та дизайну Національного університету «Запорізька політехніка» з терміном навчання з 02.09.2024 року по 30.06.2028 року, проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку добровільно надавати відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Також позивач просила суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2024 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Позивачка і її представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, представник позивачки надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги і фактичні обставини, викладені у позові. У судові засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`являється і не повідомляє суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви або інших клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача, третьої особи в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 16.07.2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, позивач є матір`ю, а відповідач батьком повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Заочним рішенням Комунарського районного\~суду м.Запоріжжя\~від 09.06.2008\~року з\~ [PERSON] \~стягнуто на\~користь [PERSON] \~аліменти на\~неповнолітню дитину\~ [PERSON] , [INFO] ,щомісячно у розмірі 350 гривень, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.03.2008 року і до повноліття дитини (а.с.19). На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 29.01.2009 року, після реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.20). Заочним рішенням\~Комунарського районного\~суду м.Запоріжжя\~від 16.02.2010\~року відповідача\~позбавлено батьківських\~прав щодо\~дитини \~ [PERSON] , [INFO] (а.с.21). 16.07.2010\~року [PERSON] , [INFO] , змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.22-23). На підставі довідки вих.№478 від 13.09.2024 року, виданої деканом факультету, встановлено, що [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання (контрактна) факультету Будівництва, архітектури та дизайну Національного університету «Запорізька політехніка» з терміном навчання з 02.09.2024 року по 30.06.2028 року (а.с. 26). Квитанцією до платіжної інструкції підтверджено факт оплати [PERSON] за навчання 11500,00 грн. на рахунок Національного університету «Запорізька політехніка» (а.с.28). [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 27, 42). Довідкою про доходи, виданою Комунальним закладом «Запорізький обласний центр науково-технічної творчості учнівської молоді «Грані» Запорізької обласної ради, встановлено, що [PERSON] працює з 01.01.2020 року у даній установі на посаді керівника гуртка, загальна сума її доходу за період з березня 2024 року по серпень 2024 року включно становить 75250,23 грн. (а.с.29). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України). Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На підставі ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що відповідач хоча і позбавлений батьківських прав, але не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, до досягнення останнім 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Такий розмір аліментів є належним захистом прав повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Належних доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, в матеріалах справи немає. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом через засоби поштового зв`язку 02.10.2024 року, тому аліменти з відповідача на користь позивача на повнолітнього сина, який продовжує навчання, мають бути стягнуті з 02.10.2024 року. Таким чином,\~у зв`язку\~із викладеним,\~аналізуючи зібрані\~у справі\~докази і\~вимоги чинного\~законодавства,\~враховуючи обставини\~справи,\~суд доходить\~висновку про\~те,\~що позов\~підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Договором про надання правничої допомоги №184 від 24.09.2024 року, укладеним між позивачем і Адвокатським об`єднанням «Малишев і партнери», закріплені повноваження останнього на представництво інтересів позивача у даній справі (а.с.25). Відповідно до акту-розрахунку надання послуг від 02.10.2024 року (а.с.35), між клієнтом і адвокатським об`єднанням було погоджено обсяг правничої допомоги і розмір гонорару у розмірі 9000,00 грн. Сплата вартості наданих послуг у зазначеній вище сумі підтверджена відповідною квитанцією №50 від 02.10.2024 року (а.с.36). Адвокатом Малишевим А.О. надано суду ордер, виданий [PERSON] (а.с.34). Витрати на правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Виходячи з того, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги, не надано клопотання про зменшення таких витрат або доказів їх неспівмірності, враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивач підтвердив надані йому адвокатські послуги належними засобами доказування, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень.

Outcome: approved