Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

10 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх розмір з 2/5 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви про зменшення розміру стягуваних аліментів до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [INFO] у нього з відповідачкою [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] , на утримання якого згідно рішення, ухваленого Коломацьким районним судом Харківської області 12 листопада 2015 року 2014 року у справі №625/346/15-ц, і з нього на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 2/5 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 11 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Як запевнив позивач, на підставі вказаного вище судового рішення відкрите виконавче провадження і з його доходу щомісячно утримується 2/5 частини заробітку, що становить 40 % його доходів. Також позивач зазначив, що з 24 квітня 2020 року він перебуває у шлюбі з іншою жінкою [PERSON] , з якою в них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , і, крім цього, ним усиновлено доньку дружини, яка народжена нею у попередньому шлюбі, [PERSON] , [INFO] . Крім того, як вказав позивач, у нього на утриманні перебувають його батьки пенсійного віку, які потребують постійного догляду та лікування, з огляду на що позивач вважає розмір стягуваних із нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] занадто великим. І, посилаючись на всі вказані вище обставини, які на думку позивача свідчать про істотні зміни в його сімейному стані, [PERSON] просив суд зменшити розмір аліментів, стягуваних із нього на підставі рішення суду. Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 23 жовтня 2024 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження за вказаною вище заявою і розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання. 28 листопада 2024 року судом закрито підготовче провадження у справі і справу призначено до судового розгляду до 09 години 00 хвилин 12 грудня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. 12 листопада 2024 року до канцелярії суду відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що позовні вимоги позивача про зменшення розміру аліментів на утримання сина, які стягуються із [PERSON] на її користь на підставі відповідного судового рішення, вона вважає частково безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами, а також такими, що можуть бути задоволеними лише частково. Так у своєму відзиві на позовну заяву відповідачка акцентувала увагу суду на тому, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про його матеріальне становище, матеріальне становище його дружини, матеріальне становище його батьків, докази спільного проживання з дітьми, які у своїй сукупності могли б надати можливість встановити дійсну спроможність позивача сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі, а також утримувати свою нову сім`ю. Крім того відповідачка вказала, що їхня спільна з позивачем дитина [PERSON] є інвалідом (має захворювання головного мозку) постійно проживає з нею і перебуває на її повному утриманні за рахунок коштів, отримуваних у якості заробітної плати, соціальної допомоги, а також за рахунок коштів платника аліментів, проте цих коштів на утримання та лікування дитини нерідко бракує, позаяк дитина потребує постійного амбулаторного прийому високовартісних лікарських засобів, спеціалізованого харчування, регулярного придбання засобів корекції зору та ортопедичних засобів, а також періодичного санаторно-курортного лікування. Також [PERSON] у відзиві зазначила, що окрім хворої дитини вона здійснює догляд за своїм батьком, який отримує мінімальну пенсію за віком, і у зв`язку із похилим віком та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та піклування. З огляду на вказані вище обставини [PERSON] у відзиві виклала свою позицію з приводу заявлених позивачем вимог, згідно якої вона вважала позов частково обґрунтованим та просила суд позов [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів, стягуваних із [PERSON] на її користь, з 2/5 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач своїм правом, передбаченим статтею 179 ЦПК України, не скористався і відповіді на відзив до суду не подав. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, водночас до канцелярії суду позивачем подано заяву за вх. №2050/01-51/24 від 26 листопада 2024 року (а.с. 49), в якій він просив суд провести розгляд справи за його відсутності, а також повідомив про підтримання ним заявлених вимог та вказав, що він наполягає на задоволенні позову. Будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 53, 57), [PERSON] у судове засідання також не з`явилася. Водночас 12 листопада 2024 року нею до канцелярії суду подано відзив за вх. № 1946/01-51/24 (а.с. 28-30), в якому, крім іншого, відповідачка просила суд провести розгляд справи за її відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас відповідно до частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідачка своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалася, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направила, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Водночас судовий розгляд справи проведено у загальному порядку, позаяк підстави для заочного розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішенням Коломацького районного суду Харківської області, ухваленим 12 листопада 2015 року у справі №625/347/15-ц, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, і з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2/5 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 квітня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що 24 квітня 2020 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження змінено на - « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис за № 816 (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2020 року виконавчим комітетом Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Коломацького районного суду Харківської області, ухваленим 02 травня 2024 року у справі №625/68/24, задоволено заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про усиновлення, і оголошено [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем [PERSON] , яка народилася [INFO] , а також змінено прізвище, ім`я та по батькові усиновленої дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », з огляду на що, в актовому записі про народження змінено відомості про дитину та її батьків (а.с. 12-14). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Валківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 18 червня 2024 року, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 липня 1984 року Палацом урочистої реєстрації новонароджених виконкому Харківської міської ради народних депутатів, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Вказане свідоцтво оформлено російською мовою, а тому всі його дані, включаючи і прізвища, імена та по батькові народженої дитини та її батьків, записані рукописним шрифтом російською мовою (а.с. 7). Як вбачається із довідки за №3848/09-03, виданої 06 листопада 2024 року Коломацькою селищною радою, [PERSON] , [INFO] . та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Згідно медичного висновку №3 про дитину інваліда віком до 18 років та корінця до вказаного медичного висновку, складених 02 лютого 2012 року лікарями комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №23», [PERSON] , [INFO] , має статус дитини з інвалідністю. (а.с. 32-33). Із довідки від 31 жовтня 2024 року за №356, виданої ЛКК КНП «ЦПМСД Коломацької селищної ради», вбачається що неповнолітній [PERSON] має діагноз - вроджена пухлина головного мозку, міопія обох очей, складний міопічний астигматизм обох очей, вагусна деформація нижніх кінцівок, грудопоперековий сколіоз І ст., а тому потребує постійного амбулаторного прийому високовартісних лікарських засобів, постійного спеціалізованого харчування, регулярного придбання засобів корекції зору та ортопедичних засобів, а також періодичного санаторно-курортного лікування (а.с. 34-37). [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту Богодухівської райдержадміністрації і за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року отримала дохід у виді державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю в розмірі 14166 гривень 00 копійок (а.с. 38). Згідно довідки, виданої 30 жовтня 2024 року КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», [PERSON] працює медичною сестрою відділення швидкої невідкладної медичної допомоги і в період із січня 2024 року по вересень 2024 року отримала дохід у розмірі 196499 гривень 01 копійка (а.с. 39). Із пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2021 року Пенсійним фондом України, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком (а.с. 40). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, складеної 06 листопада 2024 року лікарем КНП «ЦПМСД Коломацької селищної ради», [PERSON] , [INFO] , має діагноз: дифузний кардіосклероз СН ІІ а, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 сп. (а.с. 41). Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно положень, закріплених у ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум ВСУ зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аргументуючи позов про зміну (зменшення) розміру аліментів позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, позаяк під час перебування у новому шлюбі на його утриманні з`явилося ще двоє неповнолітніх дітей, дружина, яка тимчасово не працює, бо перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також на те, що у нього батьки досягли пенсійного віку і тому потребують піклування та фінансової підтримки. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або отримувача аліментів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема: 1) зміна матеріального або сімейного стану платника або отримувача аліментів; 2) погіршення або поліпшення здоров`я когось із них; 3) інші випадки, передбачені цим Кодексом. Аналізуючи зміст цієї норми права можна зробити висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. Водночас такі положення закону не виключають можливість одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни сімейного і матеріального стану. Проте зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, не залежно від зміни матеріального стану. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 (провадження № 61-5022св24), від 31 липня 2024 року у справі № 278/2599/23 (провадження № 61-2222св24). Враховуючи вимоги, закріплені у статтях 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аліменти у новому розмірі мають сплачуватись з дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідне роз`яснення міститься у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Крім того таку правову позицію наразі підтримує Верховний Суд, про що свідчать його правові висновки, викладені в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 462/4973/15-ц, в постанові від 16 серпня 2018 року у справі №583/1454/17, а також у постанові від 31 липня 2019 року в справі №725/1490/17. За правилами, визначеними ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами, закріпленими у ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог, закріплених у ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та оцінки поданих сторонами належних і допустимих доказів в їх сукупності, досліджених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану [PERSON] , а саме народження в іншому шлюбі другої дитини [PERSON] , [INFO] , а також усиновлення позивачем третьої дитини [PERSON] , [INFO] , є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану позивача підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів. Водночас доводи позивача про перебування на його утриманні дружини та батьків, які є пенсіонерами за віком, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, позаяк належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували такі обставини, [PERSON] до суду не подавалося. Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, врахувавши появу у позивача на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне заявлену позивачем вимогу задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів, визначених рішенням суду, яким із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 2/5 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір стягуваних аліментів суд, з врахуванням всіх фактично існуючих обставин справи, вважає таким, що не є заниженим і відповідає розміру, передбаченому нормами чинного СК України, і, відповідно, буде достатнім для забезпечення дитини належними умовами для фізичного, духовного та культурного розвитку, не порушуючи також інтересів і матеріального становища, як отримувача аліментів, так і їх платника. З приводу доводів відповідачки, викладених нею у відзиві на позовну заяву, про те, що визначений рішенням суду розмір аліментів, які стягуються із позивача [PERSON] на її користь, є справедливим, але не достатнім, та таким, що не в повній мірі забезпечує належний рівень життя їхньої спільної дитини (з врахуванням витрат на утримання, лікування, реабілітацію дитини-інваліда), суд вважає за доцільне зазначити, що згідно вимог, закріплених у ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення , і додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. А це значить, що відповідачка у випадку виникнення спору щодо розміру участі позивача у додаткових витратах на дитину, не позбавляється права звернення до суду із відповідним позовом до батька дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За правилами визначеними ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте у зв`язку із тим, що позивач [PERSON] , як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, а відповідачка [PERSON] , як законний представник дитини з інвалідністю також звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях суд, за правилами, визначеними ч.6 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial