Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якму просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами №010/0150/82/0157044 від 14.09.2016 року, №014/0150/82/0224936 від 07.02.2-18 року, №014/0150/82/0207329 від 18.09.2017 року у розмірі 62\~003,11 грн., стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.09.2016 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір №010/0150/82/0157044. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти відповідно умов договору, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 14.09.2020 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 42%. 07.02.2018 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014/0150/82/0224936. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти відповідно умов договору, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.02.2020 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 49,9%. 18.09.2017 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014/0150/82/0207329. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти відповідно умов договору, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 18.09.2019 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 49,9%. 20 вересня 2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №114\\2-19-F, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договорами №010/0150/82/0157044, № 014/0150/82/0207329 та № 014/0150/82/0207329. В подальшому 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, згідно якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість відповідачки станом на 10 жовтня 2024 року за кредитними договорами №010/0150/82/0157044 від 14.09.2016 року, №014/0150/82/0224936 від 07.02.2-18 року, №014/0150/82/0207329 від 18.09.2017 року становить 62\~003,11 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді від 04.11.2024 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.12.2024 р. справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, у прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Поштовий конверт, в якому відповідачу направлялась копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копіює позову та доданих до нього документів та судова повістка повернуто відділом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Поштовий конверт було направлено за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Як визначено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків Судом встановлено, що 14.09.2016 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір №010/0150/82/0157044. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти відповідно умов договору, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 14.09.2020 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 42%. 07.02.2018 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014/0150/82/0224936. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти відповідно умов договору, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.02.2020 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 49,9%. 18.09.2017 між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014/0150/82/0207329. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти відповідно умов договору, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 18.09.2019 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 49,9%. Пунктом 1.5. Договору кредиту №010/0150/82/0157044 передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає - 42,0%% річних. Пунктом 1.5. Договорів кредиту № 014/0150/82/0224936 та № 014/0150/82/0207329 передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає - 49,9%% річних. Відповідно до п. 3.1. Договорів кредиту нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договорів, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Пунктом 3.2. Договорів кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши [PERSON] кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів кредиту. 20 вересня 2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №114\\2-19-F, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договорами №010/0150/82/0157044, № 014/0150/82/0207329 та № 014/0150/82/0207329. В подальшому 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, згідно якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Отже, TOB «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до [PERSON] . [PERSON] не виконувала належним чином зобов`язання за Кредитними договорами, чим порушила зазначені норми законодавства та умови кредитних договорів. Відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з [PERSON] станом на 10 жовтня 2024 року, становить кредитними договорами №010/0150/82/0157044 від 14.09.2016 року, №014/0150/82/0224936 від 07.02.2-18 року, №014/0150/82/0207329 від 18.09.2017 року становить 62\~003,11 грн. Отже, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 62\~003,11 грн., яка відповідачем не спростована. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Кредитним договором № 357794 від 07 вересня 2020 року відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами №010/0150/82/0157044 від 14.09.2016 року, №014/0150/82/0224936 від 07.02.2018 року, №014/0150/82/0207329 від 18.09.2017 року у добровільному порядку. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені кредитними договорами №010/0150/82/0157044 від 14.09.2016 року, №014/0150/82/0224936 від 07.02.2018 року, №014/0150/82/0207329 від 18.09.2017 року, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цими договорами у розмірі 62\~003,11 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial