Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2024 року вказаний позов надійшов у провадження судді Буша Н.Д. В порядку ст. 187 ЦПК України судом 08.08.2024 року був направлений запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача як ВПО. На адресу суду надійшла відповідь з Міністерства соціальної політики України, за відомостями якої [PERSON] , зареєстрований як ВПО за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.09.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.11.2024 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.09.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у позику позичальнику грошову суму в розмірі 694 387,20 грн., що є еквівалентом 26 000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві вказану позику у строки до 21.10.2021 року на умовах, встановленому в Договорі. 21 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., за р.№294. Згідно п. 1 договору застави транспортного засобу, заставодавець з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 2 даного договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, виззначених даним договором, рухоме майно, зазначене в п. 4 даного договору. У п. 2 договору застави транспортного засобу визначено, що даним договором забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] перед заставодержателем за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 21.09.2021 р., зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього, а саме повернення позики у розмірі 694 387 грн. в строк до 21.10.2021 р. Згідно п. 4 договору застави транспортного засобу, на забезпечення виконання основного зобов`язання заставодавець передає в заставу заставодержателю рухоме майно в саме: транспортний засіб - автомобіль марки «BMW», модель 530ХІ, 2017 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ - легковий загальний седан, об`єм двигуна - 1998, колір чорний, р.н. [NUMBER] . Згідно п. 5 договору застави ТЗ, предмет застави належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 8046 14.09.2021 року. Відповідно п. 9 договору застави ТЗ, заставодавець та заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення та підписання цього договору застави складає 700 000 грн. Згідно п. 16.4 договору застави транспортного засобу заставодержатель має право у разі невиконання боржником умов основного зобов`язання звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суми позики, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги. Отже, на день подання позову до суду, сума позики відповідачем не була повернута в повному розмірі та залишок становить 1 056 874 грн., що є еквівалентом 26 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 17 червня 2024 року). Разом з тим у п. 2 договору позики сторони погодили, за прострочення виконання зобов`язань за цим договором більше ніж на 3 дні позичальник виплачує пеню в розмірі, що еквівалентний 5% від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення починаючи з першого дня прострочення. Отже враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, тягне за собою обов`язок позичальника сплатити позивачу пеню. Таким чином, розмір пені, з урахуванням зменшення днів прострочки за бажанням позивача лише за 35 днів становить 1 215 197,20 грн., що еквівалентно станом на сьогоднішній день 29 894,86 доларів США. Таким чином, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики в загальному розмірі 2 272 071,20 грн., що еквівалентно 55 894,86 доларів США, звернути стягнення на предмет застави. Позивач та його представник - адвокат Мустіпан О.В. в судове засідання не з`явились. До суду від адвоката Мустіпан О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомлено. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення по справі, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 21.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрований в реєстрі за №293. Відповідно до п. 1 Договору позики позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальникові грошову суму в розмірі 694 387,20 грн., що є еквівалентом 26 000 доларів США, за курсом 1 долар США - 26,70 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві вказану позику у строки 21.10.2021 року на умовах, встановлених цим Договором. Сторони домовились, що загальна сума, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором, буде відповідати гривневому еквіваленту 26 000 доларів США по курсу Національного Банку України на дату здійснення платежу. Згідно із п. 2 Договору за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором більше ніж на 3 (три) дні позичальник виплачує пеню в розмірі, що еквівалентний 5% від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. 21.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрований в реєстрі за №294. За умовами п. 1 Договору заставодавець, з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 2 даного Договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, визначених даним Договором, рухоме майно, зазначене в п. 4 даного Договору. Відповідно до п. 2 Договору забезпечується виконання зобов`язання перед заставодержателем за Договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 21.09.2021 року, а саме повернення позики у розмірі 694 387,20 грн. в строк до 21.10.2021 року. Згідно із п. 4 Договору на забезпечення виконання основного зобов`язання заставодавець передає в заставу заставодержателю рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки «BMW», модель 530ХІ, 2017 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , тип ТЗ - легковий загальний седан, об`єм двигуна - 1998, колір чорний, р.н. [NUMBER] . Предмет застави належить заставодавцю ( [PERSON] ) на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 8046, 14.09.2021 року (п. 5 Договору). Пунктом 9 Договору визначено, що заставодавець та заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення та підписання цього Договору застави складає 700 000 грн. Згідно із п. 16.4 Договору зазначено, що у разі невиконання заставодавцем умов Основного зобов`язаннязаставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суми позики, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також відшкодувати збитки, завданим порушенням зобов`язання, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги. Заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет застави (п.16.5 Договору). Відповідно до п. 17 Договору заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави, якщо на день, визначений основним зобов`язанням заставодавець не поверне заставодержателю суму позики в повному обсязі, що передбачена та/або випливає з основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет застави може відбуватись будь-яким із наступних способів на вибір заставодержателя: шляхом безпосереднього звернення заставодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та обрання способу його реалізації, в тому числі із застосуванням однієї з процедур, передбачених пунктами 1) та 2) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У зазначених випадках при виникненні спорів з приводу визначення вартості предмету застави, сторони цього Договору домовляються, що така вартість встановлюється відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності (п. 18, 21 Договору). Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач у визначений законом строк повністю борг не повернув, від виконання грошового зобов`язання ухиляється. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 525, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно із ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач домовились, що повернення Кредиту у строк до 21.10.2021 року. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті грошового зобов`язання в загальному розмірі 2 272 071,20 грн., яка складається з: - основного боргу в розмірі 1 056 874 грн., - неустойки (пені) в розмірі 1 215 197,20 грн. Відповідачем не надано доказів щодо повернення боргу у визначений строк, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтями 589, 590 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (ст. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. Статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 20 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. За ст. 28 Закону України «Про заставу», передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. За ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Наведені правові норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Згідно з ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем. Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, серед іншого, зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Оскільки відповідачем порушене зобов`язання з повернення коштів, що встановлені умовами договору позики, то у позивача настає право згідно умов договору застави транспортного засобу звернути стягнення на предмет застави. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у позивача настає право згідно умов Договору застави транспортного засобу звернути стягнення на предмет застави, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 15 140, 52 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved