Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2019 року в справі №539/4355/18 позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16 346 (шістнадцять тисяч триста сорок шість) гривень 06 копійок за кредитним договором № б/н від 28.10.2011 року, яка складається з наступного: 7 263,03 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом та 9 083,03 грн. - нарахованої пені. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1630 грн. 55 коп. Відповідно до постанови від 07 травня 2019 року за виконавчим листом № 539/4355/18 виданим 14 березня 2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Після відкриття виконавчого провадження позивачем було сплачено заборгованість в повному обсязі за виконавчим провадженням № [NUMBER]. 20 квітня 2023 року о 10 годині 47 хвилин з карткового рахунку позивача № [NUMBER] було списано кошти в розмірі 5724,47 гривень з призначенням платежу: «стягнення відповідно до виконавчого провадження». 26 квітня 2023 року позивач письмово звернувся до Лубенського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою, в якій прохав долучити довідку АТ КБ «ПриватБанк» про відсутність заборгованості до BП № [NUMBER] та надати інформацію про списання коштів з рахунку позивача та на який рахунок воно було здійснене. У відповідь на звернення позивача від начальника Лубенського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції О.О. Дацій надійшла письмова відповідь № 24.9/13748, зi змісту якої вбачається, що 20 квітня 2023 року з метою примусового виконання рішення державним виконавцем з карткового рахунку позивача № [NUMBER] було списано кошти в розмірі 5724,47 гривень та розподілено в межах виконавчого провадження наступним чином 4931, 34 грн - борг на користь стягувача, 493, 13 грн. виконавчий збір, 300 грн. витрати виконавчого провадження. Ураховуючи те, що вказані кошти на користь відповідача були перераховані безпідставно, позивач просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно отримані відповідачем кошти в сумі 5 724, 47 грн, вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 22 травня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 10 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній заперечив з приводу задоволення позовної заяви, оскільки позивачем не надано доказів перерахування коштів у розмірі 5 724, 47 грн. на рахунок відповідача. Окрім того, списання коштів АТ КБ «Приватбанк» відбувалось на виконання платіжної інструкції, виданої Лубенським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 11 червня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивача подала заяву розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просив здійснювати розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечив просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також зазначивши, що кошти які позивач просить стягнути не могли надійти на його рахунок в якості погашення боргу, оскільки заборгованості у [PERSON] перед Банком на той момент не існувало. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2019 року в справі №539/4355/18 позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16 346 (шістнадцять тисяч триста сорок шість) гривень 06 копійок за кредитним договором № б/н від 28.10.2011 року, яка складається з наступного: 7 263,03 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом та 9 083,03 грн. - нарахованої пені. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1630 грн. 55 коп. Відповідно до постанови від 07 травня 2019 року за виконавчим листом № 539/4355/18 виданим 14 березня 2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. 20 квітня 2023 року о 10 годині 47 хвилин з карткового рахунку позивача № [NUMBER] було списано кошти в розмірі 5724,47 гривень з призначенням платежу: «стягнення відповідно до виконавчого провадження». Відповідно до платіжного доручення № 4555 від 21 квітня 2023 року Лубенським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» перераховано кошти в розмірі 4 931, 34 грн., призначення платежу «борг [PERSON] на користь АТКБ «Приватбанк», №539/4355/18, кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача. Постановою державного виконавця від 06 червня 2023 року виконавче провадження № [NUMBER] закінчено у зв`язку повним виконанням рішення згідно з виконавчого документу Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: - повернення виконаного за недійсним правочином; - витребування майна власником із чужого незаконного володіння; - повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Таким чином, оскільки кошти в розмірі 5724,47 грн були списанні не з вини відповідача АТ КБ «Приватбанк», підтвердження є відповідно до платіжної інструкції №4555 від 21 квітня 2023 року сумі 4931,34 грн були ініційовані Лубенським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління та в листі вих №24.9 зазначено що 20.04.2023 року з метою примусового виконання рішення державним виконавцем з картки позивача карткового рахунку в АТКБ «Приватбанк» було списано 5724,47 грн та розподілено в межах виконавчого провадження (4931,34 грн на користь стягувача, 493,13 грн виконавчий збір, 300 грн витрат виконавчого провадження). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому необхідно відмовити у завдоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed