Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме з 01.04.2023 по 18.09.2023 в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з лютого 2022 року позивач разом з відповідачем проживали в цивільному шлюбі. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її повному утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні свого сина. Позивач зазначає, що відповідач має можливість матеріально забезпечувати сина, оскільки він фізично здоровий, перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та отримує офіційний дохід. 11 квітня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. В свою чергу відповідач подав клопотання до суду про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Після задоволення клопотання про зупинення провадження, відповідач попрохав позивача забрати позовну заяву про стягнення аліментів та пообіцяв, що буде допомагати в утриманні сина в добровільному порядку. Після чого позивач звернулась до суду із заявою про залишення позову без розгляду, однак свою обіцянку відповідач так і не виконав, у зв`язку з чим позивач була вимушена 19 вересня 2023 року повторно звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина. 25 жовтня 2023 року Богодухівським районним судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, однак не одержала їх у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час. Ухвалою судді від 26 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.05.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що ним визнаються і не заперечуються обставини батьківства щодо [PERSON] , [INFO] , а також, встановлені законодавством обов`язки по вихованню і утриманню дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів за минулий час, а саме з 01.04.2023 по 18.09.2023 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідач заперечує у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що долученими до позовної заяви копіями документів не підтверджено того факту, що у період з 01.04.2023 по 18.09.2023 позивач вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача та не змогла їх отримати у зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати. Зазначив, що саме на позивача покладено обов`язок доводити вказані обставини. Також на спростування тверджень позивачки відповідач зазначив, що він не ухилявся від сплати аліментів, а навпаки здійснював переказ коштів на рахунок позивачки навіть у більшому розмірі, ніж той, який необхідний для дитини відповідного віку згідно з чинним законодавством. Крім того, відповідач зазначив, що він на даний час проходить військову службу та позивачці цей факт відомий. У зв`язку з чим позивач постійно ініціює судові процеси з метою стягнення на свою користь грошових коштів. Також звернув увагу, що у рамках розгляду справи № 644/1937/23 позивачкою була подана заява про залишення позовних вимог без розгляду начебто з тієї причини, що відповідач пообіцяв їй, що буде допомагати в утриманні сина в добровільному порядку, не відповідає дійсності. Оскільки, після подання позовної заяви (справа № 644/1937/23) і після зупинення провадження по справі за ініціативою відповідача, позивачка дізналася про можливість звернення до суду за спрощеною процедурою, а саме у рамках наказного провадження. Саме з цієї причини нею була подана заява про залишення позовної заяви без розгляду і згодом, 19.09.2023 подана заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача. 31.05.2024 до суду надійшли письмові пояснення по справі, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки позивачкою не додано жодного доказу на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів від відповідача за період з 01.04.2023 по 18.09.2023 і відповідач ухилявся від сплати аліментів за період з 01.04.2023 по 18.09.2023. Ухвалою суду від 13.06.2024 прийнято до розгляду відзив відповідача, задоволено клопотання представника позивача про відкладення судового засідання для складення відповіді на відзив, надано позивачеві строк для відповіді на відзив. Запропоновано позивачці відповісти на запитання, поставлені відповідачем у відзиві, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 93 ЦПК України, попередивши її про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, або повідомити суд та відповідача про відмову від відповіді із зазначенням підстав. 18.06.2024 надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просив позов [PERSON] задовольнити. В обгрунтування зазначив, що позивачкою вживалися заходи щодо одержання від відповідача аліментів, а саме 11.04.2023 вона зверталась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] , однак відповідач ухилявся від сплати аліментів шляхом подачі клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням військової служби, тому позивач була змушена звернутися до суду про стягнення аліментів у наказному провадженні. Надання відповідачем до відзиву квитанцій про сплату аліментів не підтверджують того факту, що у період, за який позивач просить стягнути аліменти, відповідач їх сплачував. Позивачкою визнається лише отримання коштів відповідно до квитанції від 03.05.2023 на суму 2000, 00 грн та відповідно до квитанції від 28.08.2023 на суму 3000, 00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Представник позивача - адвокат Пономаренко П.О. у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.2022 /а.с.6/. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою, що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с.5,7/ та знаходиться під наглядом сімейного лікаря педіатра КНП ЦПМСД БМР з діагнозом правобічна пахова кила, затримка фізичного розвитку. Дитина потребує нагляду дитячого хірурга та фізіотерапевта, що підтверджується копіює довідки від 23.01.2023, виданої лікарем КНП ЦПМСД БМР /а.с.8/. Крім того, [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом сімейного лікаря педіатра КНП ЦПМСД БМР з діагнозом затримка психо-моторного розвитку, підтверджується копією довідки від 11.04.2023, виданої лікарем КНП ЦПМСД БМР /а.с. 9/. 25.10.2023 Богодухівським районним судом Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів , але не більше десяти прожитових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14.09.2023 до досягнення дитиною повноліття /а.с.14/. Відповідач [PERSON] з 05.05.2024 згідно з бойовим наказом перебуває у зоні бойових дій та здійснює заходи з борони та відсічі збройної агресії рф, що підтверджується копією довідки №222/28/7/511 від 06.05.2024 /а.с.69/. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України\~встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч.1 ст.191СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2ст.191СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно зі\~статтею 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі\~зміни матеріального або сімейного стану,\~погіршення або поліпшення здоров`я\~когось із них та\~в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На підтвердження того факту, що позивач вживала заходів щодо отримання від відповідача аліментів, позивачкою долучено до матеріалів справи копію позовної заяви, з якої вбачається, що [PERSON] 11.04.2023 зверталась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття /а.с.15/. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.04.2023 позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі /а.с.16/. Позивач зазначила, що з метою ухилення від сплати аліментів, відповідач подав до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби у складі ЗСУ, на підтвердження чого долучила до позовної заяви копію ухвали від 04.07.2023 /а.с.17-18/. Також позивач зазначила, що відповідач намагався ухилитися від сплати аліментів, а саме після звернення до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідач почав погрожувати позивачці. У зв`язку з чим позивач була вимушена залишити позов без розгляду, на підтвердження чого позивачка долучила до позову копію ухвали суду від 24.07.2023 про залишення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини без розгляду за клопотанням позивача /а.с.20/. На спростування тверджень позивачки про ухилення відповідача від сплати аліментів відповідачем до відзиву були долучені квитанції про переказ коштів на утримання дитини /а.с.54-68/. Як вбачається з відповіді на відзив, позивачкою визнається факт отримання коштів за квитанціями від 03.05.2023 на суму 2000,00 грн. та 28.08.2023 на суму 3000,00 грн. /а.с.64,65/. Переказ вказаних коштів був здійснений на карту № [NUMBER] . Позивач [PERSON] була допитана у судовому засіданні як свідок. Так, на поставлені відповідачем питання у відзиві позивач [PERSON] надала відповідь про те, що у листопаді 2022 року вона матеріальну допомогу на утримання сина від відповідача не отримувала, оскільки дитина ще не народилась. Щодо отримання матеріальної допомоги у період з 11.04.2023 по 19.09.2023 позивач зазначила, що коли вони проживали однією сім`єю, відповідач надавав позивачці грошові кошти, проте позивач не вважає це допомогою, оскільки вважає, що це було обов`язком відповідача. Проте, якщо це вважати допомогою, то за весь період відповідач надав їй приблизно 50 000,00 грн. В той же час зазначила, що частину цих коштів відповідач брав для своїх потреб. У квітні 2023 року відповідач надав їй допомогу у розмірі 2000,00 грн., потім через місяць він надавав їй допомогу по 3 000,00 грн. Відповідач надсилав кошти тільки тоді, коли позивач нагадувала відповідачу про це. Щодо вжиття заходів для отримання позивачкою аліментів від відповідача позивач зазначила, що спочатку позивач усно просила відповідача сплачувати аліменти, вона хотіла у нотаріальному порядку укласти з відповідачем угоду щодо сплати аліментів, однак у неї це не вийшло. У зв`язку з чим вона 11.04.2023 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Після чого відповідач почав погрожувати позивачці та вона була змушена забрати заяву. Також зазначила, що після того, як позивач забрала із суду заяву про стягнення з відповідача аліментів, від відповідача надходила допомога, проте більше від їхніх спільних друзів, які деякий час були волонтерами. Допомога надавалась у вигляді памперсів, продуктів харчування, одягу. Крім того, повідомила, що перед пологами відповідач не давав позивачці коштів, кошти надавав вже після пологів. Щодо наданих відповідачем квитанцій зазначила, що деякі з них ніякого відношення до позивачки не мають, у квитанціях зазначений номер картки, яка їй не належить. Позивач підтвердила, що отримувала від відповідача грошову допомогу на банківську карту № [NUMBER] . Крім тих квитанцій, які позивачкою визнаються, в матеріалах справи наявні також квитанції про переказ коштів на картки позивачки 16.06.2022, 28.06.2022, 18.08.2022, 18.08.2022, 18.08.2022, 20.11.2022, 07.12.2022, 04.02.2023 по 25 000, 00 грн. /а.с.54-58, 61-63/. Суд зазначає, що хоча переказ грошових коштів, згідно із вказаними квитанціями, не був здійснений у період з 01.04.2023 по 18.09.2023, проте, враховуючи розмір грошової допомоги, яку відповідач надавав позивачці на утримання дитини у період, який передував періоду, за який позивач просить стягнути аліменти, беручи до уваги встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку у 2023 році, а також той факт, що позивачкою частково визнається факт отримання від відповідача грошових коштів, у тому числі і за період, за який вона просить стягнути аліменти за минулий час, зважаючи, що відповідач не приховував своє місцезнаходження або заробіток, суд доходить висновку, що у суду немає підстав вважати, що відповідач у період з 01.04.2023 по 19.09.2023 ухилявся від сплати аліментів. Крім того, позивачка, як свідок, у судовому засіданні підтвердила, що у вказаний період вона також отримувала від відповідача через їхніх спільних друзів допомогу у вигляді одягу, памперсів та продуктів харчування. Судом встановлено, що договору про сплату аліментів на дитину між батьками, в порядку, визначеному\~ст. 189 Сімейного кодексу України, укладено не було. Домовленості між батьками про розмір та конкретні строки сплати коштів на утримання дитини не існувало. Суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів шляхом подачі клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням на військовій службі, оскільки зупинення провадження у справі з наведених підстав передбачено законом та є обов`язком суду, тому подача такого клопотання не розцінюється судом як дії, що свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів. Доводи позивачки\~про те,\~що позивач\~неодноразово зверталась\~до відповідача\~із вимогами надавати кошти на утримання сина, однак, такі кошти відповідачем не надавались, як на обставину, яка б свідчила про ухилення його від обов`язку на утримання дитини, суд оцінює критично, оскільки на підтвердження цих обставин позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів у розумінні положень ст. 76 ЦПК України. Суд зазначає, що звернення позивачки до суду із заявою про стягнення аліментів від 11.04.2024 можна розцінювати як вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів від відповідача, проте як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення аліментів був залишений без розгляду за клопотанням позивача, та нею не було надано суду належних доказів того, що відповідач погрожував їй у зв`язку із подачею вказаного позову до суду. Крім того, позивачкою не було надано суду належних доказів, які б підтверджували факт ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч.2 ст.191 СК України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed