Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

І. Позиції сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 20 листопада 2024 року, стягнути з відповідача суму інфляційних втрат 1 224, 59 грн і суму трьох відсотків річних 480, 20 грн, а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору 3 028, 00 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 12 000, 00 грн, у частині вимог про стягнення суми у розмірі 63 878, 10 грн - провадження закрити, у зв`язку із сплатою відповідачем суми основного боргу. Відповідач у своєму відзиві також вказала, що основний борг вже сплатила, просила задовольнити позов у частині інфляційних втрат і трьох відсотків річних, але відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 12 000, 00 грн, оскільки він є неспівмірним і завищенним. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 26 серпня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 28 серпня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 28 серпня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої представник позивача 10 вересня 2024 року за допомогою Електронного суду подала заяву не виконання ухвали про усунення недоліків. 16 вересня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін. 26 листопада 2024 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, датовану 20 листопада 2024 року. 11 грудня 2024 року відповідач через Електронний суд подала відзив на позов і заяву про розгляд справи у її відсутність. 12 грудня 2024 року представник позивача подала заперечення на відзив на позов. 12 грудня 2024 року ухвалою суду у частині вимог (63 878, 10 грн) провадження у справі закрито. У судове засідання представник позивача, відповідач та / або її представник не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце слухання справи. Згідно з частиною першою ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною сьомою ст. 178 Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, розглянувши справу за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявляючи щодо неспівмірність зафіксованої суми визначеної, як витрати на правову допомогу зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом та інших заходів, які потрібні для вирішення спору, відповідач вказувала у відзиві, що у співідношенні часу витраченого представником на підготовку та подачу позову та її складності, є такою що не потребувала додаткових зборів доказів та аналізу. Всі решта дій та витраченого часу представником позивача щодо усунення недоліків та позовної заяви про зменшення позовних вимог, це наслідок неповного вивчення обставин справи, та недостатньої підготовки до подачі позовної заяви. Оскільки сума позовних вимог позивача становить 1 704, 79 грн, то сума витрат на правову допомогу у розмірі 12 000, 00 грн є неспівмірною обсягу виконанних робіт адвокатом, витраченим часом та заявленою ціною, яка підлягає стягненню. Представник позивача заперечуючи проти заяви відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, зазначила, що відповідно умов п. 2.1. Договору про надання правової допомоги від 01 червня 2024 року, Клієнт доручає, а Виконавець, виступаючи юридичним радником Клієнта, зобов`язується за плату надавати Клієнту необхідну йому правову допомогу у формі Юридичних послуг, що стосуються правових аспектів його господарської, фінансової, корпоративної та іншої діяльності. Під правовою (юридичною) допомогою вважається: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Позивача; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Позивача у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 частина перша ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг позивачу, з метою захисту його прав, було надано наступні послуги: - ознайомлення з матеріалами наданими позивачем щодо заборгованості відповідача в тому числі доказами - 1 год.; - формування правової позиції з метою захисту порушених прав Позивача щодо позовної заяви про стягнення заборгованості до Печерського районного суду міста Києва - 1 год.; - складання позовної заяви про стягнення заборгованості (аналітика та новели законодавства, судова практика у питаннях здійснення позовної роботи щодо стягнення заборгованості, здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат на основну суму заборгованості) до Печерського районного суду міста Києва - 3 год.; - формування належним чином оформлених пакетів документів та виготовлення копій для позовної заяви про стягнення заборгованості з урахуванням наявності світла та Інтернету у робочий час, подання документів через канцелярію Печерського районного суду міста Києва. Вартість виготовлення документів (папір офісний А4, копіювання (друк), витрати тонера на друк, канцтовари, ручка гелева, штемпельна фарба, скоби (дужки) для степлера, канцелярська нитка (для прошивання документів)), включається в загальну вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги (адвокатські послуги) - 2 год. Всього до сплати за надану професійну правничу допомогу з метою розгляду позовних вимог позивача в Печерському районному суді міста Києва - 12 000, 00 грн. Окрім цього, незалежно від поширеності даної категорії справ, формування правової позиції з метою захисту порушених прав та складання позовної заяви з аналітикою законодавства та судової практики, яка постійно змінюється, а також розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат на основну суму заборгованості не являється однотипною, як зазначає представник відповідача. Витрати на прибуття до суду та очікування входять до обсягу наданої адвокатом юридичної допомоги хоча і не вказані у Акті приймання-передачі наданих послуг позивачу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Враховуючи наведене, доводи відповідача спростовуються аргументами сторони позивача, і заява про зменшення витрат на правову допомогу відхиляється. Згідно з пунктом 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. За пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved