Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого були [PERSON] та [PERSON] , про що у книзі реєстрації актів про народження було зроблено запис № 383 від 25.01.1985 року. 24 листопада 1998 року Відділом приватизації Ватутінської районної держадміністрації міста Києва було видане Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , а саме, про належність [PERSON] та [PERSON] цієї квартири у рівних частках на праві спільної (сумісної або часткової) власності, й право власності на квартиру було зареєстроване у Бюро технічної інвентаризації 07.12.1998 року. [INFO] батько позивача, [PERSON] , помер, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 19.07.1999 року було внесено запис про смерть № 928 та видане Свідоцтво про смерть [NUMBER] від 19.07.1999 року. Після смерті [PERSON] спадщину у формі 1/2 частки квартири [ADDRESS] успадкували у рівних частках спадкоємці за законом: дружина [PERSON] , мати [PERSON] та син [PERSON] , про що державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, у т.ч. на користь позивача видане Свідоцтво на 1/6 частки у квартири [NUMBER] від 27.01.2000 року, право власності зареєстроване у БТІ 11.04.2000 року за реєстровим номером 3408, та на користь бабусі позивача [PERSON] Свідоцтво на 1/6 частки у квартири [NUMBER] від 27.01.2000 року, право власності зареєстроване у БТІ 11.04.2000 року за реєстровим номером 3408. Позивач був та є зареєстрованим, а також певний час фактично проживав, за адресою: [ADDRESS] , але починаючи із 2015 року переїхав на постійне проживання до квартири, де проживала його бабуся - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [INFO] бабуся позивача, [PERSON] , померла у віці 72 років. Про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зроблено актовий запис про смерть № 9400 та видане Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . У цій квартирі позивач проживав разом зі своєю бабусею починаючи із 2015 року, на час смерті його бабусі, тобто станом на червень 2017 року, та станом на дату подачі позову також проживає у цій же квартирі. Факт користування позивачем квартирою за адресою: [ADDRESS] , для його проживання, та факт проживання за однією адресою разом із бабусею [PERSON] відповідно, підтверджується зазначені у позові доказами. Проживаючи за однією адресою разом зі своєю бабусею, у т.ч. на дату її смерті, позивач вважав, що він є таким, що фактично прийняв спадщину після неї. Однак, коли позивач звернувся у 2024 році до приватного нотаріуса Гончар Ганни Володимирівни із питань відкриття спадкової справи за його заявою, після смерті [PERSON] , то даним нотаріусом його було надано лист-роз`яснення від 19.03.2024 року № 577/01-16, згідно якого цим нотаріусом було відмовлено у відкритті спадкової справи за померлою [PERSON] , так як [PERSON] були пропущені строки на прийняття спадщини та також відсутнє підтвердження реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем на дату його смерті. У зв`язку із зазначеним вище, позивач позбавлений можливості відкрити спадкову справу після смерті своєї бабусі [PERSON] , та отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно (1/2 + 1/6 частки у вказаній вище квартирі), у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом для встановлення факту проживання разом із спадкодавцем за однією адресою на дату її смерті. За таких обставин представник позивача просить встановити факт спільного проживання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), разом із [PERSON] ( [INFO] , що померла [INFO] ), за однією адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, а саме, станом на [INFO] . Провадження в справі відкрито 23.04.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 26.09.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представника позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином повідомлявся належним чином. Надав письмові пояснення де виклав прохвння ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства, зважаючи на наявні докази та розглянути справу за відсутності представника Київської міської ради. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Ганна Володимирівна подала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. У зв`язку із неявкою у судове засідання Відповідача, суд за клопотанням представника Позивача проводить розгляд справи за наявними в справі матеріалами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягвє задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , про що у книзі реєстрації актів про народження було зроблено запис № 383 від 25.01.1985 року (копія свідоцтва Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.01.1985 наявна в матеріалах справи). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 19.07.1999, копія якого міститься в матеріалах справи. Як свідчать матеріали справи відділом приватизації Ватутінської районної держадміністрації міста Києва 24.11.1998 було видане Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , власники нерухомого майна - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] , його мати [PERSON] та заявник отримали належну йому частку (1/2) квартири [ADDRESS] в порядку спадкування в рівних частках кожний, що підтверджуться свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори 27.01.2000 року (копія наявна в матеріалах справи). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серії [NUMBER] . Спадкування, в розумінні положень ст. 1217 ЦК України, здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки., відповідно до положень ст. 1261 ЦК України. За ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За приписами ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа-роз`яснення приватного нотаріуса Гончар Г.В. № 577/01-16 від 19.03.2024, [PERSON] було відмовлено у відкритті спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] , оскільки останнім було пропущено строк на прийняття спадщини та також відсутнє підтвердження реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем на дату його смерті. Як вбачається з матеріалів справи місце проживання Позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим [PERSON] зазначає, що починаючи із 2015 року він переїхав на постійне проживання до квартири, де проживала його бабуся - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Так, як свідчить Акт про фактичне проживання від 03.04.2024 року, складений мешканцями будинку [ADDRESS] і заствідчений КП "керуюча компанія Деснянського району м. Києва, [PERSON] проживає фактично без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2015 року. До матеріалів справи долучено Акт встановлення лічильників гарячого та холодного водопостачання в кв. [ADDRESS] від 24.03.2015, підписаний як [PERSON] так і [PERSON] . Акт виконаних робіт про встановлення домофону у квартирі [ADDRESS] від 21.04.2016 року, свідчить про те, що надані послуги (роботу) прийняв [PERSON] ; Також в матеріалах справи наявен договір № 465 від 07.03.2017, укладений міжСПД [PERSON] та [PERSON] про доставку та встановлення металопластикових вікон в кв. [ADDRESS] . Отже, позивач проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2015 року, робив у ній ремонтні роботи, приймав участь в утриманні даного житла. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дійсно передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). При цьому, згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживання спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Таким чином, законодавство не ставить у залежність реєстрацію місця проживання спадкодавця та спадкоємця за однією адресою, тобто відсутність державної реєстрації спадкодавця та спадкоємця за однією адресою не є ознакою (доказом) того, що вони не проживали за однією адресою, якщо це вбачається із інших належних доказів. Враховуючи наведене вище, вбачається, що Позивач вважається таким, що прийняв спадщину після своєї бабусі [PERSON] із моменту смерті спадкодавця, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на дату її смерті, від спадщини позивач не відмовлявся, так як заяву про відмову від спадщини він не подавав. У той же час, сам юридичний факт проживання позивача разом із [PERSON] як спадкодавцем на дату її смерті підлягає встановленню судом, так як нотаріус Гончар Г.В. було відмовлено у відкритті спадкової справи за померлою [PERSON] по причині відсутності доказів проживання Позивача разом із [PERSON] за однією адресою, а тому ці обставини можуть бути встановлені судом, а порушене право Позивача підлягає захисту. Зважаючи на вищенаведене, обставини встановлені під час розгляду справи та отримані докази, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти останні на [PERSON] . На підставі викладеного вище,

Outcome: approved