Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17 січня 2014 року [PERSON] , перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . З середини 2021 року через відсутність порозуміння сторони вирішили не проживати разом та роз`їхались за різними адресами. Спільна донька залишилася проживати разом з позивачем, та проживає з ним постійно за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, а також витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Рішенням Володимирецького районного суду від 09.07.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Одночасно даним рішенням було визначено малолітню дитину [PERSON] після розірвання шлюбу залишити для проживання, виховання та утримання разом з батьком. Матір дитини, [PERSON] не приймає участі в утриманні спільної малолітньої дитини та проживає окремо в іншому населеному пункті, коштів на утримання доньки не надає. Позивач вказує, що для здійснення особисто своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання дитини, враховуючи, що мати усунулася від виховання дитини і позивач виховує доньку самостійно, йому необхідно встановити факт самостійного виховання дитини, в зв`язку з тим, що це надає йому право належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього\~Сімейним Кодексом України, діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі відповідачки, та надає інші права, передбачені\~Сімейним Кодексом України\~у разі ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків.\~ На підставі наведеного, просить встановити факт самостійного виховання дитини віком до 18 років доньки [PERSON] [INFO] та перебування дитини на його утриманні. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, про що надав письмову заяву, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Належним чином повідомлена відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення судових засідань не клопотала, відзиву, пояснень, заперечень з приводу позову або будь-яких доказів суду не надала. Згідно ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Розгляд справи здійснюється\~ без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст.\~247 ЦПК України. Дослідивши доводи позовної заяви та матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що з 17 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками доньки [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Володимирецького районного суду від 09.07.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Одночасно даним рішенням було визначено малолітню дитину [PERSON] після розірвання шлюбу залишити для проживання, виховання та утримання разом з батьком. Позивач [PERSON] та його донька [PERSON] [INFO] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, а також витягом №02-57/846 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. З середини 2021 року мати дитини [PERSON] [PERSON] [INFO] , не проживає з дитиною, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Даний факт підтвердили в своїх письмових поясненнях свідки [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , а регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.15 Сімейного Кодексу України,\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2\~ст. 157 СК України). А як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. В даному випадку, судом у встановленому законом порядку визначено місце проживання малолітньої дитини - разом з батьком, позивачем [PERSON] , у зв"язку з чим повторне вирішення даного питання не передбачено законом. Як вбачається зі ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В той же час, під час судового засідання на підставі належних допустимих та достатніх доказів встановлено, що матір малолтіньої дитини [PERSON] , всупереч вимогам закону, самоусунулась від утримання та виховання дитини, не спілкується з донькою і не приймає участі у вирішенні питань, пов"язаних із розвитком та вихованням дитини. Таким чином, встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини позивачем надасть йому можливості захисту прав та інтересів дитини, діяти в інтересах дитини у випадках, передбачених Законом, незалежно від волі відповідачки та її згоди. Згідно з частиною 3\~статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. З огляду на вище вказане, суд вбачає, що позивач правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту самостійного виховання дитини до 18 років і такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому враховуючи, що мати дитини з 2021 року не проживає разом з дитиною, матеріально її не забезпечує, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню. Питання про повернення сплаченого\~\~при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить. На підставі викладеного,

Outcome: approved