Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Представник заявників у серпні 2024 року звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що Державний акт на право власності на землю виданий на земельну ділянку для садового використання площею 0,0617 га, що знаходиться на території Черніївської сільської ради, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ІФ 13-40-2/000681 від 01.12.1994 року, на ім`я [PERSON] - належить [PERSON] . В обґрунтування вимог заяви зазначає, що у зв`язку із необхідністю оформлення спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , заявник [PERSON] та її сестра [PERSON] , звернулись із відповідною заявою до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М.. Однак було відмовлено щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої [PERSON] , оскільки\~ в документах які знаходяться в спадковій справі №672/2003 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , було встановлено, що спадкоємцями було надано для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ, виданий на ім`я [PERSON] Чернігівською сільською радою 01.12.1994 року, що містить заперечливу формацію в імені власника земельної ділянки, де вказано « [PERSON] », яке не відповідає імені вказаному в Свідоцтві про смерть спадкодавця. А отже, в зв`язку із невідповідністю в імені спадкодавця [PERSON] (померлої) та іменем вказаним у Державному акті на право власності на землю, який видано [PERSON] , даний факт унеможливлює процес оформлення та прийняття спадщини, яка належить на праві заявникам. За таких обставин просила заяву задовольнити. Заявники 1 та представник заявників 1,2 підтримали вимоги заяви та просили задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Державний акт на право власності на землю виданий на земельну ділянку для садового використання площею 0,0617 га, що знаходиться на території Черніївської сільської ради та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ІФ 13-40-2/000681 від 01.12.1994 року, виданий на ім`я [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до копії Свідоцтва про народження від 07.02.1962 року, [PERSON] , народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно копії Свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до копії Свідоцтва про народження від 29.06.1965 року, [PERSON] , народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно копії Свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2002 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.113. Відповідно до копії постанови державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.08.2024 року, заявникам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для садового використання, площею 0,0617 га, що знаходиться на території Черніївської сільської ради (а.с.16). Крім того, згідно матеріалів встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведено спадкову справу № 672 (а.с.47-59). На ім`я [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для індивідуального садівництва. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявників юридичне значення, оскільки встановлення такого дозволить їм реалізувати своє право на спадкування. Суд дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява про встановлення факту належності документу, підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Як зазначає заявник в заяві, - встановлення факту, що має юридичне значення необхідне йому для успадкування майна. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заявниками надано достатньо доказів, якими доведено факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на право приватної власності на земельну ділянку, суд вважає аргументованим посилання заявника, що розбіжності в написанні імені які виникли з технічних причин. Відповідно до ч. 5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені у заяві, обґрунтування вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи заявника знайшли своє підтвердження. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що вимоги є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved