Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

На розгляд Голосіївського районного суду міста Києва передані вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач просить визнати за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 2-кімнатну квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м., а саме: житловою площею 29,7 кв.м., допоміжна (підсобна) площа 19,8 кв.м., площі літних неопалювальних приміщень 3,3 кв.м. В обгрунтування позову зазначено про те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, серед якого кооперативна квартира [ADDRESS] , яку померла займала на підставі ордеру №021957 серії Ж, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 19.09.1980 року. [PERSON] була членом кооперативу ЖБК «Теремки-1». Сума пайового внеску за квартиру в розмірі 7 287,73 крб. була сплачена [PERSON] [INFO] в повному обсязі. Спадкоємцем за законом, яка претендує на спадщину після померлої, є доньки спадкодавиці - позивачка. Інші спадкоємці відсутні. 22.09.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, з огляду на відсутність правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавиці на квартиру. З огляду на вказані обставини заявлені відповідні вимоги для вирішення спору в судовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 17.12.2021р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.09.2022р. провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування зупинено до вступу у справі правонаступників після смерті позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 12.06.2023р. провадження у справі за позовом [PERSON] поновлено, залучено до участі у справі правонаступника позивача - [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2023р. закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Розпорядженням керівника апарату суду від 18.01.2024р. №75 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» постановлено здійснити повторний автоматизований розподіл судової справи №752/30265/21, у зв`язку тим, що рішенням Вищої ради правосуддя №1074/0/15-23 від 21.11.2023р. [PERSON] звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва. За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024р. справу №752/30265/21 розподілено на суддю Ольшевську І.О. Ухвалою від 24.01.2024р. суддею Ольшевською І.О. прийнято до свого провадження справу за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.05.2024р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Теремки-1». За ухвалою суду від 11.12.2024р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від відповідача письмового відзиву на позовну заяву не надійшло. Третя особа в поданій до суду заяві вказала про те, що визнає позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №4467. За життя [PERSON] на підставі ордеру №021957 серії Ж, виданого на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 21.07.1980р. №1015, було надано право у складі сім`ї з двох осіб ( [PERSON] , [PERSON] (донька)) на зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно Довідки №132 від 03.08.2020р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Теремки-1» [PERSON] , яка є власником кооперативної квартири [ADDRESS] , сплатила суму пайового внеску за квартиру в розмірі 7 287,73 крб. 13.03.1993 року в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. [PERSON] є членом ЖБК «Теремки -1» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 21.07.1980 року №1015. На підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Теремки-1» (протокол №52 від 08.10.1996 року) ЖБК «Теремки -1» реорганізовано в ОСББ «Теремки - 1». Таким чином, вказана квартира належала померлій [PERSON] як члену житлово-будівельного кооперативу «Теремки-1», оскільки вона набула права власності шляхом виплати всіх пайових внесків. Однак свідоцтва про право власності на спірну квартиру за життя не одержала. Померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Згідно довідки №358/01-16 від 22.09.2021р. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. у її провадженні знаходиться спадкова справа №10/2020 від 11.06.2020 року щодо майна померлої [INFO] гр. [PERSON] . Єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після померлої, є донька спадкодавиці [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2021р. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері [PERSON] за відсутності правовстановлюючого документа, підтверджуючого право власності на квартиру. Так, за замовленням [PERSON] було проведено технічну інвентаризацію квартири [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом від 28.08.2021р., згідно якого загальна площа квартири складає 52,8 кв.м., житлова - 29,7 кв.м., допоміжна (підсобна) - 19,8 кв.м., літні, неопалювальні приміщення - 3,3 кв.м. Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис №14744. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. заведена спадкова справа №18/20 щодо спадкодавця [PERSON] . Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із частинами 1, 3 статті 15 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07 лютого 1991 року, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, член житлового-житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно; громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 384 Цивільного кодексу України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. У п.п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» вказано, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Згідно з вимогами ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. І ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Отже, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, є спадкоємцем майна померлої за законом, не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, тому за ним, як єдиним спадкоємцем, слід визнати право власності на спадкове майно, а саме: квартиру за адресою [ADDRESS] , житловою площею 52,8 кв.м., допоміжною площею (підсобна) площа 19,8 кв.м., площа літніх, неопалювальних приміщень 3,3 кв.м. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved