Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті дитини не приймає, чим, щонайменше, ставить під сумнів високе звання матері. Посилається на висновок виконавчого комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування, яким встановлено доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] та стягнути на його користь аліменти на її утримання. Під час судового розгляду позивач позов підтримав, просив задовольнити. Також повідомив суду, що шлюб з відповідачкою було розірвано у 2020 році. Після розірвання шлюбу за погодженням між ними, донька проживала з матір`ю. За рішенням суду з нього були стягнені аліменти на користь дружини на утримання доньки. Аліменти він сплачував через виконавче провадження, але спочатку за невчасну сплату аліментів з нього стягувалась пеня. Як розпочалась війна у 2022 році він, за погодженням з відповідачкою, вивіз доньку із тимчасово окупованої території. Після цього [PERSON] письмово відмовилася від отримання аліментів. Останній раз відповідачка телефонувала доньці у листопаді 2023 року та повідомила, що перебуває у Німеччині. Відповідачка у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася через розміщення інформації про судове засідання на Веб-сайті суду, оскільки зареєстроване місце її проживання знаходиться на тимчасово окупованій території України. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Сокирянської міської ради у судовому засідання позов підтримав, просив задовольнити. Також повідомила суду, що відповідачку при готуванні висновку не змогли знайти та вислухати її думку, оскільки єдине відоме зареєстроване місце її проживання перебуває на окупованій території. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] повідомила суду, що є донькою [PERSON] і [PERSON] . Після розлучення батьків погодилася проживати разом із матір`ю, батько на той час приділяв їй мало уваги, проте кошти на утримання давав, робив подарунки. Мати працювала банківським робітником у Райффайзенбанку. Через деякий час мати почала погано до неї відноситися, аліменти витрачала не по цільовому призначенню. Після початку війни у 2022 році за погодженням із матір`ю батько вивіз її із тимчасово окупованій території, і вони почали проживати разом із ним. Останній раз з матір`ю спілкувалася на свій день народження у листопаді 2023 року, остання повідомила, що перебуває у Німеччині. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. З позовної заяви вбачається, що 29 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Великолепитиського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 16, між [PERSON] та Відповідачем: [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. Під час спільного подружнього життя у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , про що Каїрською сільською радою Горностаївського району Херсонської області зроблено відповідний актовий запис №32 та видано свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 08 листопада 2010 року. Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня донька проживала з матір`ю. З позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки відповідно до судового наказу Горностаївського районного суду Херсонської області від 02.11.2020 року. З серпня 2022 року [PERSON] почала проживати разом із батьком та переїхала проживати до міста Сокиряни Дністровського району Чернівецької області, що вбачається з довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зокрема довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2022 р. №7702-5002052745. Дитина добровільно виявила бажання проживати з батьком, який про неї дбає. З висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 20.02.2024 року № 23 вбачається, що відповідно до висновку шкільного психолога «Сокирянський ліцей №1» [PERSON] про психологічний стан [PERSON] встановлено, що при роботі з проективними методиками спостерігається підвищена тривожність, схильність до стану депресії, пригнічені емоції. Зі слів [PERSON] це пов`язано з пережитими травмуючими подіями, негативним досвідом проживання та спілкування з її матір`ю [PERSON] . На даний час їй приділяють максимум уваги, беруть участь у її житті, підтримують, допомагають, сприяють досягненню високих результатів навчальної діяльності. Згідно витягу з амбулаторної карти [PERSON] від 30.01.2024 року №16 за медичною допомогою зверталася в супроводі батька. Відповідно до характеристики 03 «Сокирянський ліцей №1» [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , його дружиною [PERSON] та молодшим братиком. У родині дружелюбна атмосфера. Батько завжди тримає на контролі успішність [PERSON] (теперішня дружина позивача) всіма силами також сприяє цьому. Вони беруть активну участь у житті класу, допомагають в організації позакласних заходів, регулярно відвідують батьківські збори, цікавляться життям дитини, забезпечують відвідування навчальних екскурсій, організовують правильне проведення вільного часу, моніторять поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечують високий рівень навчання дівчинки. Цим самим належним чином виконують свої батьківські обов`язки. [PERSON] ходить до школи завжди охайно одягнута, має гарний вигляд. Також забезпечена всім шкільним приладдям. Рідна мати, [PERSON] , проживає окремо та взагалі не бере участі у вихованні дівчинки. За період навчання [PERSON] у даному закладі жодного разу не виходила на зв`язок із класним керівником та на батьківські збори не з`являлася. Згідно характеристики 03 «Михалківський ліцей» [PERSON] виховується в хорошій сім`ї. Батько і його дружина беруть активну участь у навчанні та виховані доньки. За період навчання в ліцеї рідна мати не виявила зацікавленості у навчанні доньки не спілкувалася з класним керівником та іншими вчителями. Під час відвідування сім`ї працівниками Служби у справах дітей було встановлено, що умови проживання задовільні. Для дитини створені місця для відпочинку та навчання. Малолітня [PERSON] забезпечена всім необхідним для виховання, навчання та розвитку. Під час розмови з дитиною було встановлено, що вона не заперечує проти того, що її матір було позбавлено батьківських прав, оскільки вона зовсім не цікавиться її життям, постійно налаштовує негативно проти батька та його дружини. В період коли вона проживала з матері остання зловживала спиртними напоями, часто проводила додому чоловіків, а в період з січня по квітень 2022 року доньку [PERSON] відправила на проживання до бабусі, де їй було не комфортно, де її постійно принижували. Пізніше вона виявила бажання проживати з батьком, який в червні місяці 2022 року забрав її до себе на спільне проживання. Мати дитини [PERSON] , неналежно виконувала свої обов`язки під час їх спільного проживання. Після розірвання шлюбу зовсім не переймалася долею доньки, фінансово не допомагає, не цікавиться її рівнем розвитку, навчання та виховання та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. В Законі України «Про охорону дитинства» визначено , що батьки або особи, які їх заміняють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, чого [PERSON] не здійснює. На підставі вищезазначеного, [PERSON] фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує дитину предметами першої необхідності, необхідним харчуванням, відповідним медичним доглядом, лікуванням, що негативно могло б вплинути на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкується з нею взагалі, не виявляє інтересу до її життя та внутрішнього світу. Відповідачка вже близько 2- х (двох) років не спілкується із дитиною та не цікавиться її життям. У зв`язку із цим, виконавчий комітет Сокирянської міської ради, як орган опіки та піклування, з метою соціального захисту моєї малолітньої дитини, та її права на повноцінний розвиток, створення належних умов для її психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, прийняв висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 20.02.2024 року №23. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. Наданий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав наданий за невеликий проміжок строку проживання позивача разом із дитиною на території м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької, а саме з кінця серпня 2023 року по кінець лютого 2024 року. З висновку не вбачається, що мати дитини систематично, свідомо та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків; висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та передчасним, тому суд при прийнятті рішення не приймає його до уваги. Висновок органу опіки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Крім того, вказаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Крім того, суд також звертає увагу на те, що в країні введено воєнний стан, відповідачка проживає на тимчасово окупованій території і позбавлена можливості з об`єктивних причин у повній мірі реалізувати свої права і виконати обов`язки. А також на те, що позивач не звертався до суду із заявою або позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Одночасно, як стверджує позивач, до початку збройної агресії РФ також сплачував аліменти на утримання доньки у порядку примусового виконання рішення суду та за його твердженням мав заборгованість, яку погасив; відповідачка і позивач за спільним рішенням вирішили вивезти доньку з тимчасово окупованій території. Також до 2022 року донька проживала разом із матір`ю, питання неналежного виконання нею батьківських обов`язків позивачем не доведено. Тим більше згідно із позицією з позицією Верховного Суду (постанова від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19) перебування батька / матері на тимчасово окупованій території є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Отже, суду не надано переконливих доказів щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки, суд зазначає наступне. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 Сімейного кодексу України та вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утриманні дитини підлягають задоволенню з визначенням розміру аліментів в частці від доходу відповідача, запропонованому позивачем з гарантіями, визначеними частиною 2 статті 182 цього кодексу. У статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial