Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивачка звернулась до суду із позовом про захист права власності, покликаючись на те, що вирішила зробити відчуження належного їй на підставі договору дарування від 6 січня 2005 року на праві приватної власності домоволодіння: житлового будинку загальною площею 77.0 м.кв., житловою 40.2 м.кв., за адресою [ADDRESS] . Договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2005 року. При звернені до нотаріуса виявилося що розпорядитися своїм майном Позивач не має можливості по тій причині що державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області накладено арешт. Як стало відомо, в 2007 році прокурор м. Кривого Рогу в інтересах держави, в особі Південної міжрайонної державної податкової інспекції в м. Кривому Розі звернувся позовною заявою до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] , 12658 грн. 50 коп. заборгованість з податку з власника транспортних засобів (справа №2-1010/2007). Борг Позивачем виплачено, що підтверджуються листом державної податкової служби України Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області де повідомляться, що станом на 20.09.2024 року у платника податків [PERSON] відсутні відкриті інтегровані картки платника податків. Позивачка вважає, що чинність арешту є безпідставним та таким, що порушує права власника нерухомого майна. На підставі викладеного, просить суд скасувати арешт з будинку належного [PERSON] по договору дарування від шостого січня 2005 року на праві приватної власностіє. Аргументи учасників справи Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч. 13 ст. 7 ЦПК УКраїни). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами»\~від 29 червня 2023 року № 3200-IX (надалі - Закон) для учасників судового процесу визначена обов`язкова реєстрація та використання електронних кабінетів у ЄСІТС. Відповідно до цього закону з 21 лютого 2024 року наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі стала обов`язковою для всіх юридичних осіб приватної форми власності, які беруть участь в цивільних та адміністративних справах. Суд зауважує, що відповідач та третя у цій справі зобов"язані бути користувачами ЄСІТС (користувач), тобто особами, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшли автентифікацію та якім надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до їх повноважень, тому суд констатує, що всі процесуальні документи скеровані до «Електронних кабінетів користувачів, без надсилання у паперовому вигляді. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Статтею 30 ЦПК України\~передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вимоги щодо підсудності дотримані. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судами Рішенням Дзержинського районного суду міста кривого Рогу Дніпропетровської області по справ №2-010/2007, 29 березня 2007 року задоволено позовні вимоги прокурора міста Кривого Рогу, який діє в інтересах держави в особі Південної міжрайонної державної податкової інспекції в м. Кривому Розі до [PERSON] про стягнення суми заборгованості по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь Південної міжрайонної державної податкової інспекції в м. Кривому Розі заборгованість з податку з власника транспортного засобу в сумі 12\~658,50 грн. Розстрочено виконання рішення на 48 місяців, стягуючи з [PERSON] двічі на рік в строк до 30 серпня та до 30 грудня по 1582 грн. 31 коп (а.с.7-8). Державним виконавцем державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Кривого Рогу Ярмоленко А.А. 25 травня 2007 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа: виконавчий лист 2-1010, виданий 29.05.2007 року Дзержинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь Південна податкова інспекція 12\~658,50 грн. у строк до 31 травня 2007 (а.с.12). З листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року за вих. 23.11-34 встановлено, що згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним №11077214 зареєстровано обтяження арешт майна [PERSON] згідно постанови державного виконавця Саксаганського (колишнього Дзержинського) відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за виконавчим провадженням № В3-674 від 05.01.2011 року. Виконавчі провадження, які перебували на виконанні у 2011 році знищено у зв`язку із спливом терміну зберігання в паперовому вигляді в архіві відділу ДВС. До автоматизованої системи виконавчого провадження інформація про боржника [PERSON] не внесена (а.с.13). З листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20 вересня 2024 року за вих. № 66439/6/04-36-13-10-16 встановлено, що станом на 20 вересня 2024 року згідно інформаційно-комунікаційних систем органів ДПС, у платника податків [PERSON] відсутні відкриті інтегровані картки платника податків (а.с.14). Суду також представлено квитанції по оплаті, у призначенні платежу яких вказано плата за послуги згідно виконавчого листа №2-1010 від 29.03.07 року на загальну суму 12659,24 грн (а.с.9-11) На підставі договору дарування від шостого січня 2005 року [PERSON] належить на праві приватної власності домоволодіння А-1 - житловий будинок, загальною площею 77.0 м.кв., житловою 40.2 м.кв., за адресою [ADDRESS] . Договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2005 року (а.с.15). Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно [PERSON] накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (а.с.17 зворот). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41\~Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до частини 4 цієї ж статті ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Статтями 316-320,321,328\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Матеріали виконавчих проваджень знищені, виконавчі провадження завершені, доказів протилежного не надано стороною відповідача, проте державним виконавцем при завершенні виконавчих проваджень чинність арешту не скасовано.. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із частини 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. При надходженні заяви боржника у випадках виявлення арештів, державний виконавець перевіряє підстави завершення, наявність інших виконавчих проваджень, та у разі виконання боржником покладених на нього зобов`язань рішенням суду, державним виконавцем готується постанова про зняття арешту з майна (у разі її відсутності в матеріалах виконавчого провадження), завіряється підписом та гербовою печаткою, що є підставою для зняття арешту та внесення відповідних записів до Державних реєстрів. Аналогічні положення містилися і в статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ від 21.04.1999р. , який діяв на момент накладання арешту та закінчення виконавчого провадження. В рамках виконавчих проваджень, що перебували на виконанні № В3-674 від 05.01.2011 Саксаганського (колишнього Дзержинського) відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), був накладений арешт, з приводу виконання рішень Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу за позовом Південної міжрегіональної державної податкової інспекції в м. Кривому Розі до [PERSON] про стягнення суми заборгованості. Як встановлено з матеріалів, згідно з довідками Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), всі виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні у відділі ДВС у 2011 році знищено. [PERSON] наразі не є стороною виконавчого провадження, оскільки відомості про їх наявність не можливо встановити. Проте, арешт зі спірного житлового будинку, після завершення виконавчих дій, не знято. Хоча спірний арешт був накладений на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень відповідної ДВС, наразі позивачем доведено факт належності їй права на спірне майно, а підстави для застосування вказаного обтяження наразі відпали, оскільки виконавчі провадження, які слугували підставою для накладення арешту, фактично завершено, а доказів протилежного не здобуто. Оскаржити дії державного виконавця позивач позбавлена можливості, оскільки Дзержинський відділ\~державної виконавчої\~служби Криворізького\~міського управління\~юстиції реорганізовано та встановити, який конкретно державний виконавець має відповідати за дії щодо скасування накладених понад 15 (п"ятнадцять) років тому арештів не є можливим, враховуючи що матеріали виконавчих проваджень знищені ще в 2011 році. Проте, знищення матеріалів виконавчого провадження за сплином терміну зберігання не може обмежувати права боржника власника нерухомого майна. І такі права в цій конкретній ситуації підлягають захисту в межах позовного провадження. Вимога про скасування арешту на майно та вимога про виключення з реєстру запису про арешт за своєю суттю є ідентичними, а тому належним способом захисту є скасування арешту на майно, і це буде достатнім та належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах. Обраний спосіб захисту права власності в даному випадку суд вважає правильним, таким, що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, та не суперечить закону. Суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування арешту з будинку належного [PERSON] по договору дарування від шостого січня 2005 року на праві приватної власності домоволодіння А-1 житловий будинок загальною площею 77.0 м. кв., житловою 40.2 м.кв., В-вбиральня, Г-басейн, Д-гараж, Ж- сарай, 3-душ № 1,2 - паркан за адресою [ADDRESS] , та виключення його з опису, тому що накладення арешту порушує права позивача на вільне володіння майном.

Outcome: approved