Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Омега Фінанс" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.01.2019 між Акціонерним товариством «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний Договір №44.122.0119.ФО-К, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10309,28грн та зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплативши комісії, нараховані проценти та інші платежі за користування кредитом. АТ «Юнекс Банк» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало в повному обсязі. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. У подальшому 31.01.2023 між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ "ФК "Омега Фінанс" було укладено Договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Омега Фінанс" набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Юнекс Банк», зокрема і до [PERSON] , за кредитним Договором № 44.122.0119.ФО-К, в розмірі 15095,79грн, з яких: 7722,05грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 1856,08грн - прострочені проценти за кредитом, 2774,25грн - прострочена комісія за обслуговування кредиту, 2743,44грн - штрафи, пені. У зв`язку з тим, що первісний кредитор, виконав свої зобов`язання за кредитом перед відповідачкою у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а відповідачка порушує свої зобов`язання за договором, тому ТОВ "ФК "Омега Фінанс", як правонаступник первісного кредитора просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 44.122.0119.ФО-К в розмірі 15095,79грн, судові витрати та витрати на правову допомогу. 24.09.2024 від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Косенко Н.Ю. до суду подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 23.04.2024 по справі № 754/2181/24. Заяву мотивували тим, що відповідачка проживає за кордоном, а тому не була в судовому засіданні у зв`язку з тим, що не належним чином повідомлялась про розгляд справи. Крім того зазначали, що позовна заява подана до суд із пропуском строку позовної давності. 02.10.2024 від представника ТОВ "ФК "Омега Фінанс" надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до яких зазначено, що відповідачка про розгляд справи повідомлялась належним чином за адресою її місця реєстрації. Вказують, що представник відповідачки - адвокат Косенко Н. Ю., зверталась до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Омега Фінанс" заборгованості за кредитним Договором №44.122.0119.ФО-К від 03.01.2019, таким, що не підлягаю виконанню. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16.11.2022, по справі № 754/2155/22, позовні вимоги були задоволені. А згідно норм чинного законодавства, відміна виконавчого напису нотаріуса не знімає зобов`язань за кредитним Договором. Зазначають, що згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому строки позовної давності, при подачі позову до суду, не пропущені. 09.10.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, заочне рішення від 23.04.2024 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Омега Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник ТОВ "ФК "Омега Фінанс", в судове засідання, призначене на 09.12.2024 не з`явився. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позов підтримують та просять задовольнити. [PERSON] та її представник - адвокат Косенко Н.Ю. в судове засідання, призначене на 09.12.2024 не з`явились. До суду від адвоката Косенко Н. Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нарахування простроченої комісії за обслуговування, нарахованих штрафних санкцій (пені) та зменшити витрати на правничу допомогу. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відстності належним чином повідомлних учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. 03.01.2019 між Акціонерним товариством «Юнекс Банк» та [PERSON] укладеного кредитний Договір № 44.122.0119.ФО-К, згідно якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 10309,28грн, терміном користування до 04.01.2020 на споживчі потреби. Відповідно до п.1.5 Договору, за користування кредитом відповідач сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Згідно із п. 2.3. Договору, погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 1266,25грн. Пунктом 2.4. Договору визначено, що погашення заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування кредиту та процентами, а також інших платежів, передбачених умовами цього Договору, здійснюється за допомогою регулярного платежу, який був встановлений на поточний (картковий) рахунок позичальника, шляхом безготівкового перерахування суми платежу, визначеного в п. 2.3. цього Договору, та суми інших платежів (при наявності) зараховуються на відповідні рахунки AT «Юнекс Банк». Відповідно до п. 4.1.Договору, за порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісії, позичальник сплачує банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунком подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15 процентів суми простроченого платежі. Додатком №1 до Кредитного договору № 44.122.0119.ФО-К визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором. Факт видачі Акціонерним товариством «Юнекс Банк» та отримання відповідачкою коштів по кредиту за кредитним Договором № 44.122.0119.ФО-К від 03.01.2019 підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. 31.01.2023 між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ "ФК "Омега Фінанс" було укладено Договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Омега Фінанс" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Юнекс Банк», зокрема і до [PERSON] , за кредитним Договором № 44.122.0119.ФО-К Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином ТОВ "ФК "Омега Фінанс" є правонаступником АТ «Юнекс Банк», відповідно до Договору факторингу № 31/03-2021 від 31.01.2023, та відповідно новим кредитором відповідачки [PERSON] , яка являється боржником за кредитним Договором № 44.122.0119.ФО-К, із загальною сумою заборгованості 15095,79грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже установлено та підтверджено матеріалами справи, що первісний кредитор, належним чином виконав умови договору, та надав відповідачці кредит в розмірі 10309,28грн. Однак відповідачка [PERSON] належним чином не виконали умови Договору. Втім з урахування внесених коштів на погашення кредиту, перевіривши розрахунок заборгованості наданий позивачем та зміст/вимоги кредитного договору, суд беззаперечно встановив, що у [PERSON] наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7722,05грн та за прострочені проценти за кредитом в розмірі 1856,08грн. Також за порушення строків повернення кредиту та процентів, відповідно до п. 4.1. Договору, у відповідачки наявна заборгованість за пенею в розмірі 1436,72грн. Що стосується стягнення комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов до такого. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 цього Закону України, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ України Постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі по тексту - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. При цьому Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». З урахуванням викладеного вище, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Таким чином, аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заборгованість по комісії за обслуговування кредитного Договору № 44.122.0119.ФО-К від 03.01.2019, не підлягає до задоволення. Щодо заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності, суд звертає увагу на те що, згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, починаючи з 12.03.2020 і до 01.07.2023 тривав карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України. Отже в силу положень законодавства, встановлення та продовження карантину, продовжені й строки позовної давності. А тому позовна заява подана до суду без пропуску строку позовної давності. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Аналізуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала в повному обсязі у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 11014,85грн, з яких: 7722,05грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 1856,08грн - прострочені проценти за кредитом, 1436,72грн - пені, вказаний розмір заборгованості здійсненний судом до умов договору, тому суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає про таке. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ "ФК "Омега Фінанс",здійснювало адвокатське об`єднання «Немесіда» на підставі Договору №23132 про надання правової допомоги від 07.12.2023; Ордеру виданого адвокатом Кумко Оксаною Дмитрівною Серії АІ №1545736, Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Кумко Оксани Дмитрівни Серії КС №9168/10, Акту надання послуг від 09.02.2024, Платіжної інструкції від 09.02.2024. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 5000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Отже беручі до уваги, що рішенням суду позов задоволено частково, врахувавши недотримання співмірності затрат на правничу допомогу та заперечення сторони відповідача щодо суми за надання правових послуг, суд вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 3000,00грн, якавідповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40грн покладаються на відповідача.

Outcome: partial