Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У жовтні 2024 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда звернувся керівник Кропивницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної ради\~ до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня» Кіровоградської обласної ради», про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, просив суд\~ стягнути з [PERSON] витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 10 755,75 грн., які зарахувати в дохід місцевого бюджету на рахунок: UА828999980314060544000011001; отримувач ГУК у Кіровоградській області; код отримувача 37918230; банк отримувача ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО банку 823016. В обґрунтування поданого позову зазначено, що згідно вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2022 року у справі № 404/743/20, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Потерпілою у даному кримінальному провадженні є [PERSON] . Вказаний вирок суду залишено без змін відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 14 листопада 2022 року. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 23 травня 2023 року, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 листопада 2022 року щодо [PERSON] залишено без змін. Однак, позов в межах кримінального судочинства про стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілої не заявлявся. Вимоги про відшкодування шкоди у цьому разі вирішуються в порядку цивільного судочинства. Так, судом під час розгляду кримінального провадження встановлено, що 17 листопада 2019 року близько 14 год. 40 хв. [PERSON] разом з [PERSON] , перебувала в будинку за місцем свого проживання, що розташований за адресою: [ADDRESS] , де в цей час між ними виник словесний конфлікт. В ході раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту у [PERSON] виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, та цілеспрямовано, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків [PERSON] , підійшов впритул до потерпілої [PERSON] , вхопив правою рукою останню за верхній одяг в області грудної клітини, та кулаком лівої руки наніс один удар в область правої скроні, та серію із 2-3 ударів в область перенісся. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу [PERSON] різко відпустив потерпілу [PERSON] , яка не втримала рівновагу та впала на підлогу лівим боком, після чого, [PERSON] , наніс ще серію ударів кулаками рук в обличчя потерпілій [PERSON] , внаслідок чого вона на деякий час в тратила свідомість. Своїми протиправними діями [PERSON] , спричинив потерпілій [PERSON] згідно висновку судово медичної експертизи №646 від 06 грудня 2019 року тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому скроневої кістки справа, уламкового перелому зовнішньої та нижньої стінок правої орбіти, вилицевої дуги справа, уламкових переломів передньої та заднє-зовнішньої стінок правої верхнє щелепної пазух, перелом кісток носу, синців в ділянці правої орбіти з крововиливом в білкову оболонку, правої щоки з переходом на верхню губу та кут нижньої щелепи, в ділянці лоба справа; саден в ділянці спинки носу, лівої щоки, правому передпліччі. Тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми голови в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя, та тілесне ушкодження у вигляді садна правого передпліччя має ознаки легкого тілесного ушкодження. Потерпіла [PERSON] , [INFO] , внаслідок злочинних дій [PERSON] в період з 29 листопада 2019 по 13 грудня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у отоларингологічному відділенні КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» та на її лікування закладом витрачено кошти на загальну суму 10 755,75 грн. Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави в особі Кіровоградської обласної ради, витрачених на лікування потерпілої, в межах кримінального провадження не заявлявся. При цьому відповідачем кошти на лікування потерпілої в добровільному порядку не відшкодовано. Ухвалою судді від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відзив на позов відповідачем не надано. Суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2022 року у справі №404/743/20, що набрав законної сили, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на три роки, поклавши на останнього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Позов в межах кримінального судочинства про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] , не заявлявся. Судом під час розгляду кримінального провадження установлено, що 17 листопада 2019 року близько 14 год. 40 хв. [PERSON] разом з [PERSON] , перебувала в будинку за місцем свого проживання, що розташований за адресою: [ADDRESS] , де в цей час між ними виник словесний конфлікт. В ході раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту у [PERSON] виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, та цілеспрямовано, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків [PERSON] , підійшов впритул до потерпілої [PERSON] , вхопив правою рукою останню за верхній одяг в області грудної клітини, та кулаком лівої руки наніс один удар в область правої скроні, та серію із 2-3 ударів в область перенісся. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу [PERSON] різко відпустив потерпілу [PERSON] , яка не втримала рівновагу та впала на підлогу лівим боком, після чого, [PERSON] , наніс ще серію ударів кулаками рук в обличчя потерпілій [PERSON] , внаслідок чого вона на деякий час в тратила свідомість. Своїми протиправними діями [PERSON] , спричинив потерпілій [PERSON] згідно висновку судово медичної експертизи №646 від 06 грудня 2019 року тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому скроневої кістки справа, уламкового перелому зовнішньої та нижньої стінок правої орбіти, вилицевої дуги справа, уламкових переломів передньої та заднє-зовнішньої стінок правої верхнє щелепної пазух, перелом кісток носу, синців в ділянці правої орбіти з крововиливом в білкову оболонку, правої щоки з переходом на верхню губу та кут нижньої щелепи, в ділянці лоба справа; саден в ділянці спинки носу, лівої щоки, правому передпліччі. Тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми голови в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя, та тілесне ушкодження у вигляді садна правого передпліччя має ознаки легкого тілесного ушкодження. Потерпіла [PERSON] , [INFO] , внаслідок злочинних дій [PERSON] в період з 29 листопада 2019 по 13 грудня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у отоларингологічному відділенні КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» та на її лікування закладом витрачено кошти на загальну суму 10 755,75 грн. Відповідачем кошти на лікування потерпілої в добровільному порядку не відшкодовано. Відповідно до п. 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 868 (868-2012-п) від 19.09.2012, у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стаття 1206 ч. 1 ЦК України передбачає, що особа, яка вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету у їх використанні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 868 (868-2012-п) від 19.09.2012, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Відповідно до вищевказаного Порядку, сума витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як вбачається з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу, лише в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки витрати підтверджуються наявними доказами. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved