Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 листопада 1997 року зареєстровали шлюб з відповідачкою. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу вказує ті обставини, що в них з відовідачкою відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до втрати між ними почуття любові та поваги один до одного. З відповідачкою спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюб фактично припинив існування. Вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач згідно поданої письмової заяви просив справу слухати у його відсутність, позов підтримує повністю. Відповідачка також подала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, позов визнає. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 15 листопада 1997 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис № 150, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 19 жовтня 2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені за відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на подружнє життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнала, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 10). Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідачка визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved