Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та просила суд: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; в порядку поділу майна подружжя визнати [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2013, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2023. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . 08.01.2014 [PERSON] уклав Договір №54/6 про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4». Згідно з п. 1.1 Договору, ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , здати його в експлуатацію, передати у власність квартиру обумовлену цим Договором учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок, та в подальшому організувати обслуговування будинку. Відповідно до п.1.2 Договору учасник здійснює оплату пайового внеску по спорудженню квартири і може отримати її лише за умови оплати у розмірі 100 (сто) відсотків внеску. Пунктом 1.5 Договору встановлено, що вартість будівництва квадратного метра загальної приведеної площі квартири на день укладення Договору становила 5100 грн. за один квадратний метр без внутрішніх оздоблювальних робіт і є незмінною величиною. Відповідно до п. 1.7 Договору визначено характеристику квартири, а саме: адреса - [ADDRESS] ; Будинок - житловий будинок за індивідуальним проектом; Поверх - 9; Номер квартири - 69; Загальна площа згідно проекту - 78,19 кв.м. Додатком №1 до Договору було також встановлено порядок розрахунків, відповідно до якого розмір пайового внеску з врахуванням площі квартири згідно проекту та вартості будівництва одного квадратного метру на день укладення Договору становить 398 769,00 грн. (п.1 Додатку). 04 квітня 2014 року було укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої було змінено порядок платежів за Договором (п.1 Додаткової угоди), а саме: 1. 09.01.2014 року - 133000,00 грн.; 2. 28.02.2014 року - 133000,00 грн.; 3. 07.04.2014 року - 132769,00 грн. Крім цього, 11 серпня 2014 року, зважаючи на те, що фактично побудована загальна площа квартири згідно замірів здійснених уповноваженою особою є більшою на 0,81 кв.м. від площі згідно Договору, було укладено ще одну Додаткову угоду до Договору. Так, згідно із п. 2 Додаткової угоди від 11 серпня 2014 року до Договору, Учасник зобов`язався сплатити на рахунок ЖБК частину пайового внеску в сумі 4131,00 грн. що дорівнює вартості різниці між фактично побудованою площею згідно замірів уповноваженої особи та площі квартири згідно із Договором. Також, 11 серпня 2014 року сторони Договору склали Акт прийому-передачі до Договору, відповідно до п.1, якого ЖБК передав, а Учасник прийняв квартиру [ADDRESS] . Крім цього, 08 вересня 2014 року ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» видали [PERSON] довідку №170 про те, що відповідач є асоційованим членом житлово-будівельного кооперативу «ЖИТЛОБУД-4» та згідно Договору про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» №54/6 від 08.01.2014 повністю сплатив пайовий внесок у сумі 402900,00 грн. на будівництво квартири [ADDRESS] . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28241004, від 17.10.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 479327105101, право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 79,0 кв.м., в т.ч. житловою - 41,8 кв.м., за адресою [ADDRESS] , зареєстровано 14 жовтня 2014 року державним реєстратором Левчук І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень за [PERSON] . У 2022 році сторони почали проживати окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживати разом не мають можливості. Оскільки вказана квартира була придбана спільно сторонами під час перебування в шлюбі та для проживання сім`ї сторін, а відтак є спільним майном подружжя, тому позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом про поділ майна подружжя. В підготовчому засіданні представник позивача - адвокат Корченюк А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задоволити. Щодо заяви відповідача про зменшення судових витрат покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив щодо його задоволення, просив розглянути справу по суті у підготовчому засіданні. Просив зменшити витрати на правову допомогу до 4000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховучи визнання заявленого позову відповідачем, суд вважає необхідним ухвалити рішення по суті в підготовчому засіданні. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 2, 4, ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2013, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2023 (справа №127/18780/23). Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2013 до 10.10.2023, оскільки згідно з ч. 2 ст. 114 СК України моментом припинення шлюбу у разі його розірвання судом є день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Від вказаного шлюбу сторони двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 12-13). Згідно витягів з реєстру Вінницької територіальної громади від 26.08.2024, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10). 08.01.2014 між Житлово-будівельним кооперативом «ЖИТЛОБУД-4» та [PERSON] укладено Договір №54/6 про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» (а.с. 14-17). Згідно з п. 1.1., 1.2., 3.2.1 Договору, ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , здати його в експлуатацію, передати у власність квартиру обумовлену цим Договором учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок, та в подальшому організувати обслуговування будинку. Учасник здійснює оплату пайового внеску по спорудженню квартири і може отримати її лише за умови оплати у розмірі 100 (сто) відсотків внеску. Пунктом 1.5. Договору встановлено, що вартість будівництва квадратного метра загальної приведеної площі квартири на день укладення Договору становила 5100,00 грн. за один квадратний метр без внутрішніх оздоблювальних робіт і є незмінною величиною. Відповідно до п. 1.7 Договору визначено характеристику квартири, а саме: адреса - [ADDRESS] ; Будинок - житловий будинок за індивідуальним проектом; Поверх - 9; Номер квартири - 69; Загальна площа згідно проекту - 78,19 кв.м. Додатком №1 до Договору №54/6 від 08.01.2014 про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» було встановлено порядок розрахунків, відповідно до якого розмір пайового внеску з врахуванням площі квартири згідно проекту та вартості будівництва одного квадратного метру на день укладення Договору становить в загальному розмірі 398769 грн. та визначено порядок сплати пайових внесків: 09.01.2014 - 133000 грн.; 28.02.2014 - 133000 грн.; 31.03.2014 - 132769 грн. (а.с. 18). 04.04.2014 між Житлово-будівельним кооперативом «ЖИТЛОБУД-4» та асоційованим членом кооперативу [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» №54/6 від 08.01.2014, відповідно до якої було змінено порядок платежів за Договором (п.1 Додаткової угоди), а саме: 09.01.2014 - 133000 грн.; 28.02.2014 - 133000 грн.; 07.04.2014 - 132769 грн. (а.с. 20). 11.08.2014 між ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» та асоційованим членом кооперативу [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» №54/6 від 08.01.2014, оскільки фактично побудована загальна площа квартири згідно замірів здійснених уповноваженою особою є більшою на 0,81 кв.м. від площі згідно Договору, тому учасник зобов`язався сплатити на рахунок ЖБК частину пайового внеску в сумі 4131,00 грн., що дорівнює вартості різниці між фактично побудованою площею згідно замірів уповноваженої особи та площі квартири згідно із Договором (а.с. 21). 11.08.2014 між Житлово-будівельним кооперативом «ЖИТЛОБУД-4» та асоційованим членом кооперативу [PERSON] було складено Акт прийому-передачі до Договору про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» №54/6 від 08.01.2014, згідно з яким ЖБК передав, а Учасник прийняв квартиру [ADDRESS] (а.с. 22). Довідкою ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» №170 від 08.09.2014 підтверджується, що [PERSON] є асоційованим членом житлово-будівельного кооперативу «ЖИТЛОБУД-4» та згідно Договору про сплату пайових внесків у ЖБК «ЖИТЛОБУД-4» №54/6 від 08.01.2014 повністю сплатив пайовий внесок у сумі 402900 грн. на будівництво квартири [ADDRESS] (а.с. 26). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №2900 від 19.12.2013 присвоєно адресу багатоквартирному житловому будинку, розташованому на земельній ділянці площею 2,4716 га, кадастровий №0510136300:02:012:0058 - [ADDRESS] (а.с. 27). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1989 від 11.09.2014, присвоєно квартирі в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] , розташованій в 6-му корпусі на 9 поверсі загальною площею 79,0 кв. м., в тому числі житловою - 41,8 кв. м. - №68 (а.с. 28). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28241004 від 17.10.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 479327105101, зареєстровано за [PERSON] право власності в цілому на двокімнатну квартиру загальною площею 79,0 кв.м., в т.ч. житловою - 41,8 кв.м., за адресою [ADDRESS] (а.с. 29). На а.с. 23-25 - копія технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Звіту ТОВ "Експертсервіс.юа" від 15.10.2024, ринкова вартість двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] - 3539000 грн. (а.с. 30-79). Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.11.2024,квартира за адресою: [ADDRESS] не перебуває під арештом або забороною, в іпотеці (а.с. 92). За змістом ст.ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частину четверту статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17). Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили той факт, що відповідач [PERSON] придбав спірну квартиру для власного використання, а не в інтересах сім`ї та використав для цього його особисті кошти, отримані ним не в інтересах сім`ї. Отже, суд приходить до висновку, що на спірну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1-4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як зазначено у п.п. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з Інформаційною довідкою №402938675 від 08.11.2024,за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами по справі, що спірну квартиру було придбано в період шлюбу. Спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке набуте в період шлюбу. Отже, у розумінні ст. ст. 60, 70 СК України квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні, тому суд дійшов висновку, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] необхідно визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 (ідеальній) частці цієї квартири. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючись з розподілом витрат позивача на правничу допомогу суд враховує, що позивач [PERSON] скористалося правовою допомогою адвоката Корченюка А.В. по вказаній справі, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 26.08.2024. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката (41000 грн.) на предмет їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а також з огляду на розумну необхідність судових витрат (41000 грн.) позивача для цієї конкретної справи, суд вважає неспівмірним та завищеним розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 41000 грн. з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг; ціни позову, з урахуванням визнання відповідачем заявленого позову до початку розгляду справи по суті та заяви відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката. По даній справі при зверненні до суду із цим позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 15140,00 грн. З урахуванням визнання відповідачем заявленого позову до початку розгляду справи по суті, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви у розмірі 7570,00 грн. Решту 50% від суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 7570,00 грн. повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved