Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, у яких просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних із [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року у справі №759/21874/21 шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2016 року по [INFO] у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , а також у відповідача на той момент вже був син від першого шлюбу. Тому після розірвання шлюбу з [PERSON] було стягнено аліменти на користь двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Після чого було скасовано усиновлення позивачем неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та змінено визначений розмір аліментів з 1/3 частини на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день заборгованості по аліментах у позивача немає. Проте на даний момент у позивача матеріальне становище значно змінилося, зважаючи на те, що у новому шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , а тому його дружина з березня поточного року після народження спільного сина перебуває на утриманні позивача та не може працювати до досягненням сином трьох річного віку. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року з позивача було стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на період його навчання до 06.09.2027 року. Також у позивача на утриманні знаходяться його батьки, при цьому батько та матір позивача є інвалідами ІІ групи, а тому вони потребують прийняття дороговартісних ліків та проведення лікування з огляду на погіршення щороку їхнього стану здоров`я. А тому зміна матеріального стану позивача, впливають на змогу сплачувати аліменти, зокрема, по стягненню з нього аліментів на його доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу). Ухвалою суду від 20 вересня 2024 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 55). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, відповідач ухвалу судді від 20 вересня 2024 року про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками не отримала, оскільки вказані документи повернулися разом з рекомендованим повідомленням та конвертом до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 60). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2020 року у справі №759/6073/20. Змінено визначений розмір аліментів рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2020 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/3 частини на 1/4 частину від усіх видів (доходів) щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, відкликавши з виконання виданий 18.11.2020 року Святошинським районного судом м. Києва виконавчий лист №759/6073/20 (а.с. 9, 10). Встановлено, що у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.08.2024 рік. (а.с. 11). 29.07.2023 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] у Деснянському ВДРАЦС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) (а.с.12). У вказаному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно відомостей з Пенсійного фонду України [PERSON] не отримує дохід з липня 2024 року (а.с. 14, 15). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на період його навчання до 06.09.2027 року у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу0 щомісячно, починаючи з 29.11.2022 року (а.с. 19). Згідно свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Згідно довідки до акта огляду МСЕК №021284, дата огляду 26.07.2007 року та виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого №2857 [PERSON] має ІІ групу інвалідності, загальне захворювання (а.с. 22, 23-25). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером, а також відповідно до довідки до акта огляду МСЕК № 0999491 [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 13.06.2019 року (а.с. 26, 27). Згідно довідки про доходи [PERSON] працює в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС у м. Києві (філія ГСЦ МВС) за період з серпня 2023 року по липень 2024 рік його дохід становить 480 507,27 грн (а.с. 50). Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Верховний Суд також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст.182, 184 СК України). Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 143цс13, якою встановлено, що змінювати розмір аліментів можливо шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як вбачається з матеріалів справи, на утриманні позивача знаходиться малолітній син [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] яка не працює та доглядає за малолітнім сином, двоє батьків пенсіонерів, які є інвалідами ІІ групи, а також з позивача присуджено до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в період його навчання до 06.09.2027 року. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права та надані документи суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: у позивача змінився матеріальний стан, оскільки в нього з`явиися вищевказані утриманці. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для зміни способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме розмір і спосіб підлягають зміні із 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача на аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача в частці від доходу, суд виходить з того, що такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав дітей відповідача, обов`язок по утриманню яких покладений на нього як батька. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін по справі та чинному законодавству. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що необхідно змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, стягнувши їх в часті від доходу позивача, щомісяця, з моменту вирішення справи по суті та, відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає необхідним звернути увагу сторін, що до повноліття дитини на підставі ч. 1 ст. 192 СК України сторони мають право на зміну розміру аліментів, стягуваних за даним рішенням. Крім того, необхідно звернути увагу на ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 211,20 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved