Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

ОСББ «Гоголя 409№» звернулося до суду з позовом, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь ОСББ «Гоголя 409» заборгованість з оплати внесків з управління багатоквартирним будинком в розмірі 29229.54 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі, будучи співвласниками квартири в ОСББ «Гоголя 409», в період з червня 2020 року не виконують свого обов`язку зі сплати внеску на утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого станом на 01.08.2024р. за їх квартирою обчислюється заборгованість в розмірі 21805.00 грн. Оскільки відповідачі своєчасно не здійснювали сплати відповідних внесків, то позивач вимагає стягнути з них суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, що складає 4861.71 грн. та 2562.83 грн. відповідно, а отже загальна сума боргу складає 29229.54 грн. і підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах, оскільки кожен з них є співвласником 1/5 частки квартири. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Письмовий відзив проти позову від відповідачів на адресу суду не надходив. 12.09.2024 представник позивача адвокат Давигора С.А. подала клопотання про витребування доказів з ВДРАЦС у м.Черкаси. 18.09.2024 на адресу суду надійшли копії Актового запису про смерть відносно [PERSON] та копія Актового запису про смерть відносно [PERSON] . 15.11.2024 представником позивача адвокатом Давигорою С.А. подану заяву про зменшення позовних вимог. Так просить, стягнути заборгованість за внесками з управління багатоквартирним будинком з [PERSON] , у відповідності до належності йому частки в сумі 11757.04 грн., [PERSON] у відповідності до належності йому частки в сумі 5878.52 грн. та [PERSON] у відповідності до належності йому частки в сумі 5878.52 грн.. у відповідності до належної відповідачам частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Також подала копії квитанцій про часткову сплату заборгованості. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідачі належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Як визначено в ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири, на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 27.03.2002, видане органом приватизації виконавчого комітет Придніпровської районної ради в рівних частках, а саме по 1/5 частині нерухомого майна. Відповідно до актового запису про смерть №1203 від 04 травня 2020 року, [PERSON] померла [INFO] . В силу ст.1268 ЦК України належну частку в праві власності [PERSON] прийняли її чоловік та троє синів. Відповідно 1/5 частина успадкована по 1/20 кожному. Відповідно [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (син) фактично прийняли, але юридично не оформили вказану частку. Відповідно до актового запису про смерть №491 від 10 лютого 2022 року, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину у вигляд пройняв батько [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Таким чином, є три співвласники, які несуть обов`язок відносно утримання спільного майна у відповідності до належних їм часток у прав власності, а саме: [PERSON] частки, [PERSON] , [PERSON] . Балансоутримувачем будинку є ОСББ «Гоголя 409» (код ЄДРПОУ\~43290946). 29.08.2019 за наслідком проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] було ухвалено рішення, яке оформлене протоколом №1 від 10.09.2019р., на якому вирішено затвердити розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території з 01.09.2019р. у розмірі 5 грн. з 1 кв.м. загальної площі квартири. 21.12.2023 позивач направив відповідачу [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 18245.00 грн., що утворилась станом на 01.11.2023р. за співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку, за період з 01.06.2020 року по 01.08.2024 року, співвласники квартири [ADDRESS] не в повному обсязі вносять здійснюють оплати по внесках, тому загальна сума платежів з оплати внеску на утримання будинку та прибудинкової території по вищевказаній квартирі складає 21805.00 грн. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснюють погашення заборгованості з оплати внеску на утримання будинку та прибудинкової території, то позивач звернувся до суду з даним позовом та вимагає стягнути суму заборгованості, збільшену на індекс інфляції та три проценти річних за весь час прострочення. Тож між сторонами існує спір щодо обов`язку відповідача по здійсненню оплати житлово-комунальних послуг, який виник з правовідносин, що регулюються нормами Житлового кодексу України (далі ЖК), Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Закону України від 14.05.2015р. №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон №417) тощо. Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону №417 передбачено, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку зобов`язані, зокрема: - забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; - забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; - виконувати рішення зборів співвласників; - забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; - забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону №417 кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 Закону №417 витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Судом встановлено, що управління багатоквартирним будинком, в якому відповідачі мають на праві власності квартиру площею 89.0 кв.м., здійснюється об`єднанням співвласників такого будинку. Рішенням загальних зборів співвласників був затверджений тариф на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5 грн. з 1 кв.м. загальної площі квартири, починаючи з 01.09.2019р. За таких обставин позивач правомірно та обґрунтовано здійснював нарахування щомісячних платежів по квартирі відповідачів в розмірі 445.0 грн. на місяць (5 грн. * 89.0 кв.м.) в період часу з 01.06.2020р. до 01.08.2024р., а відповідачі зобов`язані були здійснювати оплату таких внесків. Згідно наданого позивачем акту звіряння розрахунків за період часу з 01.06.2020р. до 30.06.2024р. розмір заборгованості станом на 01.07.2024р., складає 21805.00 грн. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189). Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону №2189 споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний чи колективний споживач. Крім того, згідно ч. 1 ст. 9 Закону №2189 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідачами до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і не надано доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачі мають перед позивачем невиконане грошове зобов`язання з оплати внеску на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що виникла за період з червня 2020 року по вересень 2024 року включно, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів за період з 01.07.2020 по 01.07.2024 становить : інфляційні нарахування 4861.71 грн., та 3% річних 2562.83 грн. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСББ Гоголя 409» підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, відповідачі є споживачем вищезазначених послуг, наведені розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, а тому до стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 21805.00 грн., інфляційні нарахування 4861.71 грн., та 3% річних 2562.83 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 3028.00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №182 від 31 липня 2024 року, а тому до стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ОСББ «Гоголя 409» підлягає по 1009 грн. 33 коп. з кожного понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial