Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищеназваним позовом, згодом уточнивши позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з додатку Дія, позивач дізнався про відкриті виконавчі провадження: № 67078010, яке відкрито на виконання виконавчого напису №3223 від 11.04.2017 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та [NUMBER], яке відкрито на виконання виконавчого напису №6822 від 21.11.2015 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Позивач вважає, що виконавчі написи за № 6822 від 21.11.2015 року та № 3223 від 11.04.2017 року, видані приватним нотаріусом ДМНО Бондар Іриною Михайлівною, є такими, що не підлягають виконанню. Приватний нотаріус вчинив виконавчі написи на користь відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про стягнення з позивача заборгованості, однак, на сьогоднішній день йому не відомо про наявність заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та про виконавчі провадження, які відкриті відносно позивача. Вважає, що виконавчі написи було вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Крім того, позивач зазначає, що ним дійсно були укладені кредитні договори із відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № KRXRRX11680013 від 31.03.2017 року та за № DNABRX118000072 від 21.07.2007 року. Однак, розрахунок розміру невиконаних зобов?язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки у виконавчих написах зроблені відповідачем одноособово без урахування думки та позиції мене як боржника, як сторони правочину, а нотаріусом не перевірено належним чином факт належного укладення договору позики. Нотаріусом фактично стягнуто заборгованість поза межами терміну повернення дії договору. Указані обставини свідчать про наявність спору про право, що унеможливлює твердження щодо безспірності заборгованості та стягнення такої на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, позивач зазначає, що під час виконання зазначених вище виконавчих написів, з нього безпідставно стягнули грошові кошти в розмірі 42576,81 грн. З цього приводу зазначив, що в період з квітня 2024 року до жовтня 2024 року з нього відраховувались грошові кошти на виконання постанов Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення грошових коштів за ВП [NUMBER] та [NUMBER], крім того, після винесення та задоволення Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвали про забезпечення позову по цивільній справі №210/4286/24 від 18 вересня 2024 року. Позивач вважає, що виконавчі написи було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, тому виконавчі написи нотаріуса мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню. В зв`язку з цим, позивач просить суд: 1. Визнати виконавчий напис, вчинений за №3223, виданий 11.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар I.М., про стягнення з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) заборгованість в розмірі 20413,84 гривень - таким, що не підлягає виконанню. 2. Визнати виконавчий напис вчинений за №6882, виданий 21.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) заборгованість в розмірі 61487,90 гривень - таким, що не підлягає виконанню. 3. Стягнути з Відповідача (АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на користь Позивача ( [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), безпідставно набуті кошти у загальному розмірі, утримані з позивача, в рамках виконавчих проваджень за [NUMBER] та [NUMBER] у розмірі 42576,81 грн. 4. Стягнути з Відповідача (АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на користь Позивача ( [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) судовий збір у розмірі 3633,60 грн. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року за клопотанням позивача забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом, вчиненим за № 6882, виданим 21.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар I.М., про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в розмірі 61487,90 гривень - до ухвалення рішення по справі. Крім того, ухвалою про відкриття провадження було витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар I.M., завірені належним чином матеріали нотаріальної справи щодо вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М виконавчого напису, який вчинений за № 3223, виданий 11.04.2017 року, про стягнення з мене позивача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 20413,84 гривень, та матеріали нотаріальної справи щодо вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М виконавчого напису, який вчинений за № 6882, виданий 21.11.2015 року про стягнення з мене позивача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 61487,90 гривень; витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» завірений належним чином пакет документів, що був наданий приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., для вчинення нею виконавчих написів за №6822 від 21.11.2015 року та №3223 від 11.04.2017 року, по кредитним договорам укладеним в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № KRXRRX11680013 від 31.03.2017 року та за № DNABRX118000072 від 21.07.2007 року. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в його особистий кабінет системи «Електронний суд» та поштову адресу, судом було направлено копію позовної заяви з додатками, однак, відзиву на позовну заяву до суду відповідачем подано не було. Треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., 11.04.2017 року, вчинено виконавчий напис № 3223, на виконання якого державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 08.10.2021 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в сумі 18285,31 грн. Вказане виконавче провадження, в подальшому, 24.06.2024 року закінчене в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, про що державним виконавцем винесена відповідна постанова. Крім того, судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., 21.11.2015 року, вчинено виконавчий напис № 6822, на виконання якого державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 11.10.2021 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в сумі 55653,55 грн., яке на час розгляду справи не закінчене, а зупинено. Відповідно до положень статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Щодо правового регулювання процесуального порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису та підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20). Верховний Суд в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем Таким чином, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує висновки й мотиви Верховного Суду, висловлені в постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) та встановивши відсутність доказів направлення позичальнику стягувачем листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником [PERSON] такого листа, що також не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд зазначає, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). До подібних правових висновків дійшов також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), постанові від 25 березня 2019 року, у справі № 629/3881/16-ц, провадження № 61-31187св18. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доказів на спростування вищезазначеного відповідачем до суду не надано. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №201/4198/17 (провадження №61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18). З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, чим порушено норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи, що відповідачем не було надано до суду документів, що підтверджували би безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Враховуючи, що з позивача стягувалися грошові кошти, стягнення яких відбулося на підставі виконавчих написів, які скасовуються за рішенням суду, відповідачем безпідставно було набуло грошові кошти в розмірі 42576,81 грн., які складаються з: 18285,31 грн. сплачених у ВП [NUMBER] на виконання виконавчого напису №3223 від 11.04.2017 року та 24291,50 грн., які стягувались у ВП [NUMBER] на виконання виконавчого напису №6822 від 21.11.2015 року, що підтверджується довідкою №11/1837 від 05.11.2024 року виданою ВЧ [NUMBER] . Тому, вказана сума в розмірі 42576,81 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3633,60 грн. - за подачу позовної заяви (3 позовні вимоги) та 605,60 грн. - за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 4239,20 грн., однак, позивач ставить перед судом вимогу про стягнення на його користь судового збору в розмірі лише 3633,60 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved