Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

12 листопада 2024 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована одна. За життя [PERSON] склала заповіт яким все своє майно заповідала позивачу. Після смерті останньої залишилась спадщина до складу якої входять земельні ділянки, які належали померлій на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЧН №047366 та серії І-ЧН №047367. Маючи намір спадкувати майно покійної [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса, але нотаріус відмовив в оформленні спадщини через закінчення строку для її прийняття. Своєчасно позивач не звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність спадкового майна та складеного на його ім`я заповіту. Просить визначити йому додатковий 3-х місячний строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 14.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 11.12.2024. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач Куликівська селищна рада надала заяву, в якій вказує про повне визнання позову, просить справу розглянути за відсутності представника Куликівської селищної ради. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є.П. надав суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглянути без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 7). За життя [PERSON] склала заповіт посвідчений 16 листопада 2002 року секретарем Виблівської сільської ради, яким все своє майно заповідала позивачу (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема: земельна ділянка розміром 2,83 гектарів, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Виблівської сільської ради, яка належала їй на підставі державного акта на праві приватної власності на землю серії І-ЧН № 047366 виданого Куликівською районною державною адміністрацією 22.08.2003 та земельна ділянка розміром 3,09 гектарів, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Виблівської сільської ради, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 047367 виданого Куликівською районною державною адміністрацією 22.08.2003 року (а.с.11 12). Приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є.П. було відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину у зв`язку з пропуском ним встановленого законом строку на її прийняття (а.с. 9). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 21). Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] який виявив намір прийняти спадщину. Інших спадкоємців, які би претендували на спадщину, судом не встановлено. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року вказано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в тому числі, наприклад, і через юридичну необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Разом з тим, вирішуючи питання поважності причин пропущення позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018 відповідно до якої, причини пропуску строку на прийняття спадщини повинні визначатися судом в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Позивач є спадкоємцем майна покійної [PERSON] за заповітом, разом зі спадкодавцем не проживав, інші спадкоємці [PERSON] за законом та заповітом відсутні. В даному випадку, на переконання суду, факт пропуску строку для прийняття спадщини позивачем не є підставою для усунення його від спадкування. Надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини не порушить права інших осіб. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. Таким чином, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, а тому відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, вважає за необхідне визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] ..

Outcome: approved