Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

12 грудня 2023 року з Миколаївського районного суду Миколаївської області до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, в порядку ст.ст. 31, 32 ЦПК України, надійшла вказана цивільна справа. Адвокат Островська О.В., яка є представником позивачки [PERSON] , звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги представник позивачки обґрунтовувала тим, що з 09 січня 2021 року по 28 березня 2023 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28 березня 2023 року у цивільній справі № 317/2794 шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано. За час шлюбу, спільно, 11 березня 2021 року за кошти родини було придбано транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску. 02 серпня 2023 року звернувшись до РСЦ ГСЦ в Миколаївській області позивачці стало відомо, що відповідач без її відома перереєстрував транспортний засіб на іншого власника. Вартість за яку продав відповідач транспортний засіб позивачці не відома, але вона вважає, що вартість автомобіля є не меншою ніж зазначено на Інтернет сторінці сайту «RST» та коливається від 2000 до 2850 дол. США, тобто середня вартість проданого транспортного засобі становить 2500 дол. США, що в еквіваленті національної валюти України становить 91421 грн. 50 коп. (станом на 25 вересня 2023 року). Посилаючись на те, що позивачка має право на отримання грошової компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, адже її згоди на відчуження транспортного засобу відповідач не отримував, продаж приховав, просила стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «ВАЗ 21104», сірого кольору, номер шасі [NUMBER] в розмірі 45710 грн. Крім того, представником позивачки подано попередній (орієнтовний розрахунок) судових витрат позивача, який становить 14573 грн. та в ньому зазначено, що за результатами розгляду справи буде подано остаточний розрахунок судових витрат. 21 грудня 2023 року ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання для розгляду за правилами загального провадження. 05 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить службу в лавах Збройних Сил України, на підтвердження чого відповідач надав довідку командира військової частини та копію військового квитка на його ім`я, та у відповідності до п. 2 ч. 1 ст.\~251\~ЦПК України просив зупинити провадження у справі. Ухвалою від 07 березня 2024 року провадження у справі було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2024 року про зупинення провадження було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 28 травня 2024 року представником позивачки до суду направлений висновок експерта про вартість майна, відповідно до якого оціночна (ринкова) вартість 1/2 частини подібного колісного транспортного засобу ВАЗ-2110-4 станом на 24 травня 2024 року становить 50000 грн. (а.с. 122). 13 червня 2024 року відповідач [PERSON] надав до суду клопотання про приєднання доказів по справі, в яких посилаючись на невідповідність доводів позивачки заперечував щодо купівлі спірного автомобілю за спільні кошти родини, оскільки позивачка перебувала у декретній відпустці по догляду за їх спільною дитиною і доходу не мала, він працював та забезпечував родину, але більшу частину коштів на придбання автомобілю, а саме суму 1500 доларів США він позичив у своєї матері [PERSON] , що підтверджується копією квитанції про переказ коштів системою Western Union з Польщі в Україну від 08 березня 2021 року на ім`я [PERSON] від [PERSON] . Крім того, відповідач посилається, що позивачкою зазначена середня вартість проданого ним транспортного засобу 2500 доларів США, що еквівалентно національній валюті України в розмірі 91400 грн. (станом на день подання позову 25 вересня 2023 року офіційний курс валют НБУ становив 36,56 грн./долар), тобто сума в 1500 доларів США еквівалентна 54840 грн. і це особисті гроші його матері i вони не можуть бути враховані в грошову компенсацію позивачці. Сума спільних грошей родини дорівнює 36560 грн., яку відповідач й просив вважати спільними коштами родини, а 1/2 часткою позивачки суму в розмірі 18280 грн. Крім того, відповідач просив долучити до матеріалів справи копію квитанції про переказ коштів системою Western Union від 08 березня 2021 року, копії відповідей з управління національної поліції в Миколаївській області, копію довідки з військової частини від 20 травня 2024 року, копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 130-133). 16 серпня 2024 року представником позивачки до суду було направлена заява на клопотання відповідача від 13 червня 2024 року, в якому представник позивачки заперечувала на надані відповідачем пояснення, щодо фінансового стану позивачки, оскільки з 2011 по 2014 року позивачка працювала в філіалі «Розівського ХПП» ПАО «Розівський елеватор» та отримувала заробітну плату, що підтверджується записами в трудовій книжці та витягом ОК-5, а також вона має у власності земельні ділянки загальною площею 12 га, які перебувають в оренді у ФГ «Яровіт-М» та відповідно вона отримує орендну плату в розмірі 16500 грн. кожного року, а також у зв`язку з перебуванням у відпусті по догляду за дитиною та браком коштів, мати відповідача перерахувала на її ім`я 1500 дол. США (станом на 08 березня 2021 року еквівалентно 41250 грн.). Крім того, 09 березня 2021 року її вітчимом [PERSON] було перераховано на її рахунок 43216 грн. 08 коп., які були використані в інтересах сім`ї на споживчі цілі. Вважає, що посилання відповідача на належність саме йому коштів надісланих його матір`ю не заслуговують на увагу, оскільки отримувачем цих коштів зазначена позивачка, а також в призначені платежу не вказано їх цільове призначення (а.с. 148-168). Ухвалою від 19 вересня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце її розгляду повідомленні належним чином. Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її відсутності, в якій крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять винести рішення з урахуванням наданої експертної оцінки, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено і сторони не заперечують того факту, що 09 січня 2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 березня 2023 року (а.с. 19). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 18). У період шлюбу сторонами набуто у власність автомобіль марки «ВАЗ», модель - 21104, сірого кольору, номер шасі - [NUMBER] (а.с. 7). Вирішуючи заявлені сторонами позовні вимоги, суд виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). За змістом ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини/чоловіка визначені ст. 57 СК України, відповідно до якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Конструкція норми статті 60 СК України містить правову презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. Вирішуючи вимоги позову, суд враховує таке. З огляду на закріплену у цивільному законодавстві презумпцію спільності майна подружжя, набутого у період зареєстрованого шлюбу, процесуальний обов`язок доказування того, що майно є особистою приватною власністю покладається на того з подружжя, хто на цьому наполягає. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів\~справи вбачається,\~що на\~підтвердження своєї\~правової позиції\~та доведення\~джерел походження\~коштів на\~придбання автомобілю\~відповідачем [PERSON] \~надано копію\~квитанції про\~переказ коштів\~на ім`я\~позивачки [PERSON] ,\~системою [PERSON] \~від 08\~березня 2021\~року в\~сумі 1500\~дол.\~США,\~що в\~гривневому еквіваленті,\~відповідно до\~курсу НБУ\~складало 27,75\~грн.\~за долар,\~становило 41625\~грн. (а.с. 133). Разом з тим, надана відповідачем [PERSON] вказана копія квитанції про перерахування коштів в розмірі 1500 дол. США (а.с. 133) не може бути доказом того, що кошти є позиченими у матері та є його особистими коштами, оскільки в квитанції не зазначено цільове призначення коштів та крім того, отримувачем коштів в розмірі 1500 дол. США є позивачка [PERSON] . З листа заступника начальника Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області) № 31/3/56А3-14-2023 від 02 серпня 2023 року направленого на адресу адвоката позивачки [PERSON] [PERSON] вбачається, що згідно з наявними у розпорядженні РСЦ ГСЦ МВС автоматизованими обліками (базами даних), 11 березня 2021 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21104, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1600. Станом на дату надання відповіді вищевказаний ТЗ перереєстровано на нового власника (а.с. 7). Відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «Антан-Юг», складеного експертом-оцінювачем [PERSON] , дата оцінки 24 травня 2024 року, оціночна (ринкова) вартість 1/2 частки подібного колісного транспортного засобу ВАЗ 2110-4, загальний легковий В, 2005 р.в., 1,6 МТ, з обліком, як факторів її підвищення, так і зниження, на дату оцінки складає з ПДВ: 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. (а.с. 122). Представник позивачки з врахуванням вказаного висновку експерта про вартість майна, який відповідач не оспорював та не надав доказів протилежного, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля саме в розмірі 50000 грн. Згідно зі ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80\~ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 50000 грн. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 1073 грн. 60 коп. судового збору, оплата яких підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 22 вересня 2023 року (а.с. 21). Остаточний розрахунок судових витрат, як зазначено представником позивачки, буде подано за результатами розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved