Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, діти проживають разом із позивачем. Відповідач участі у житті дитини не приймає, її розвитком та матеріальним станом не цікавиться. За таких обставин просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина. Ухвалою суду від 28.08.2024 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак відзиву подано не було. 02.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, в попереднє судове засідання надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 5) підтверджено, що [INFO] народився [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2015 в справі № 149/3637/14-ц (копія на а.с. 6) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно витягу № 08-71/645 про зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с. 7) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 75 від 01.08.2024 виданої Ліцеєм № 3 м. Хмільника (а.с. 8) [PERSON] контакту з Ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Всіма питаннями, що стосуються навчання [PERSON] , займається лише мама. Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої директором КНП "Хмільницький ЦПМСД" (а.с. 9) батько [PERSON] , [INFO] , здоров`ям сина не цікавиться, декларацію на медичне обслуговування підписувала мати, вона ж приводить дитину на медичні огляди та профілактичні щеплення. Згідно акту обстеження умов проживання (а.с. 10), в квартирі наявні умови для проживання, виховання та навчання дитини [PERSON] розповів, що його батько з ним не спілкується взагалі. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.03.2020 в справі № 149/241/20 (копія на а.с. 12) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2020 рокудо досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (копія на а.с. 13) та відкрито виконавче провадження (а.с. 14). Постановами державного виконавця (а.с. 16-19) [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. Відповідно до висновку виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 17.09.2024, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач заперечила щодо доцільності виклику в судове засідання для з`ясування думки неповнолітнього [PERSON] , оскільки це суперечитиме його інтересам та може завдати шкоди його психологічному здоров`ю. Пояснила, що син агресивно реагує на запитання щодо батька, хоча розуміє, що суд може позбавити його батьківських прав. Просила врахувати опис бесіди з психологом Хмільницького міського центру соціальних служб. Згідно опису бесіди (консультативного висновку) психолога Хмільницького міського центру соціальних служб від 30.09.2024 №01-18/296 (а.с. 45), в [PERSON] 2010 р.н. наявні ознак пережитої психологічної травми щодо стосунків з батьком. [PERSON] вважає, що не потрібен батькові, він байдужий до нього та не цікавиться життям сина, не дзвонить, не відвідує, не вітає з днем народження, хоча і часто буває у м.Хмільнику. Дитина не має позитивних очікувань щодо зміни поведінки батька та налагодження спілкування з ним, висловлює бажання позбавити батька батьківських прав. Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами законодавства. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] знайшов своє підтвердження, оскільки судом встановлено, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Відповідач тривалий час не спілкується з дітьми, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.ст. 121, 141, 150, 151, 155, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved