Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

23 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 55\~467,63 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат.. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачеві 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву. 16 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника [PERSON] адвоката Гришка Сергія Олександровича про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у якому заявник просить призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року клопотання представника [PERSON] адвоката Гришка Сергія Олександровича про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення. 25 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволення позовної заяви у повному обсязі. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~31 січня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено договір про надання споживчого кредиту №811426, за яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося передати [PERSON] грошову суму у розмірі 27\~000,00 гривень на строк 1\~096 днів, із застосуванням процентної ставки: за перший день користування кредитом 8%; за всі наступні дні користування кредитом 90% річних. Доказів на підтвердження того, що зазначений кредитний договір визнавався недійсним суду надано не було. У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачеві відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало зобов`язання за кредитним договором. Посилається на те, що виключно виписка по картковому рахунку буде слугувати належним та допустимим доказом, що підтверджуватиме виконання зобов`язання за кредитним договором. Суд не може погодитися із зазначеним, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. На думку суду, позивачем на підтвердження виконання зобов`язання за договором може бути подано, зокрема: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» На підтвердження виконання зобов`язання за кредитним договором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було надане платіжне доручення від 31.01.2022 року №15551, за яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» перерахувало на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 25\~000,00 гривень. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17. З розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що 01.08.2022 року [PERSON] сплатила на користь кредитора грошову суму у розмірі 509,60 гривень в якості погашення відсотків за користування кредитом. Більше того, представником відповідача не доведено, що рахунок у банку № [NUMBER] в АТ «АЛЬФА БАНК» не належить [PERSON] , а також не надано доказів, які б підтверджували те, що грошові кошти за кредитним договором на зазначений рахунок не надходили. За таких умов, суд вважає, що факт передання відповідачеві у користування грошових коштів за кредитним договором доведений. У відзиві на позовну заяву позивач посилається на те, що умовами договору було передбачено надання в кредит грошової суми у розмірі 27\~000,00 гривень, тоді як платіжним дорученням від 31.01.2022 року №15551 значиться сума у розмірі 25\~000,00 гривень. З приводу цього, суд зазначає про те, що у п.2.1. Договору погоджено, що кредит надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування: \~ \~ \~ \~- у розмірі 25\~000,00 гривень на поточний рахунок споживча [NUMBER] в АТ «АЛЬФА БАНК»; \~ \~ \~ \~- у розмірі 2\~000,00 гривень на користь Товариства, з метою виконання зобов`язання за договором щодо оплати процентів за перший день користування кредитом. \~ \~ \~ \~Зазначене підтверджує факт того, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» згідно умов договору повинно було перерахувати на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 25\~000,00 гривень. 03 серпня 2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №0308-23, за яким клієнт зобов`язався підступити фактору права вимоги, визначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором, та за яким було відступлене прави вимоги щодо заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 31.01.2024 року №811426, що підтверджується витягом з додатку до договору факторингу від 03.08.2023 року №0308-23. Згідно п.4.1. договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора у день підписання реєстру прав вимоги за умови виконання фактором вимог щодо перерахування сум грошових коштів (фінансування). Акт приймання-передачі реєстру прав вимоги до договору факторингу від 03.08.2023 року №0308-23 було підписано сторонами 03.08.2023 року. Також, згідно платіжного доручення від 03.08.2023 року №4415, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплатило грошову суму у розмірі 398\~505,17 гривень в якості виконання умов договору факторингу від 03.08.2023 року №0308-23. Зазначене спростовує твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано документів на підтвердження переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 31.01.2024 року №81142. Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України,\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.1\~ст. 1048 ЦК України). Ч.2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей\~509,\~526,\~1054 ЦК України,\~відповідач зобов`язання\~за вказаними\~договорами -\~не виконав. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості станом на 03.08.2023 року становив 55\~467,63 гривень та складається з: - основна сума боргу 27\~000,00 гривень; - заборгованість за відсотками 28\~467,63 гривень; Суд погоджується із зазначеним розрахунком заборгованості та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат. Згідно квитанції про сплату від 13.08.2024 року №3954-2049-2645-2487, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплатило в якості судового збору грошову суму у розмірі 2\~422,40 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000,00 гривень. 11 грудня 2023 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та АБ «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ» було укладено договір про надання правової допомоги №42649746. 27 червня 2024 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та АБ «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ» було укладено додаткову угоду №002607118707 до договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року №42649746, за яким АБ зобов`язалося здійснити представництво інтересів та захист прав клієнта у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АБ «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ», необхідних для надання правової допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, адвокатом були надані наступні послуги: - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - 2\~250,00 гривень (кількість витраченого часу 1,5 години); - складання позовної заяви 3\~000,00 гривень (кількість витраченого часу 3 години); - формування додатків до позовної заяви 750,00 гривень (кількість витраченого часу 1 година). У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved