Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У червні 2024 року Дочірнє підприємство (далі - ДП) «КиївГазЕнерджи» звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за спожитий природний газ у сумі 41925,29 грн., 3% річних 2672,47 грн., інфляційні втрати 9389,79 грн., а всього 53987,55 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.07.2015 року по 30.04.2022 року послуги з газопостачання на території дії ліцензії АЕ № 299069 від 26.06.2015 року, здійснювало створене Акціонерним товариством «Київгаз» Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджі». Відповідач користувався послугами з постачання природного газу через приєднану мережу Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджі», що підтверджується акцептуванням ним заяви-приєднання, фактом фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору постачальником, частковою оплатою спожитого природного газу та не заявляв до постачальника вимоги про припинення йому постачання газу, а отже між сторонами склалися договірні правовідносини щодо постачання природного газу згідно вимог чинного законодавства. Цей договір є договором приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору, сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем. Споживачу було присвоєно особовий рахунок [NUMBER] . Фактичне споживання природного газу відповідачем не заперечується, однак ним не виконувалися умови договору щодо своєчасної і повної оплати наданих послуг. Враховуючи викладене, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором починаючи з 26.11.2020 року виникла заборгованість у сумі 41925,29 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати зазначених платежів, відповідач зобов`язаний сплатити на користь ДП «КиївГазЕнерджи» 3% річних у сумі 2672,47 грн. та інфляційні втрати 9389,79 грн. 26 червня 2024 року Ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін. 30.07.2024 на адресу суду надійшов лист від [PERSON] в якому зазначено, що від ніякого відношення до даного об`єкту не має, так як будинок за адресою: [ADDRESS] , продано [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.01.2016 року. 15.08.2024 ухвалою Обухівського районного суду Київської області замінено первісного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з розглядом інших справ. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За загальним\~правилом частини\~першої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін по справі. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу». Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд установив, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 21.01.2016 року (а.с. 144-147). Будинок [ADDRESS] є газифікованим, що підтверджується заявою-приєднання до умов договору розподілу газу, який підписаний зі сторони попереднього власника будинку [PERSON] . З 01 липня 2015 року постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок, здійснює ДП «КиївГазЕнерджі» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше, після 30 червня 2015 року, отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Відповідно до\~пункту 2.1.\~цього договору\~Дочірнє підприємство\~«КиївГазЕнерджи» зобов`язується\~постачати природний\~газ споживачу\~в необхідних\~для споживача\~об`ємах\~(обсягах),\~а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктом 4.3. вищевказаного договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до пункту 4.6. при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно з пунктом 11.1. цей договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем умов цього договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи»). Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що відповідач фактично споживає природній газ, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг з газопостачання, укладеного 01 липня 2015 року. Згідно зі статтями 525, 526, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Крім того, статтею 629 встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, положеннями статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved