Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 08 жовтня 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надані юридичні послуги, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 20 жовтня 2019 року між ним (виконавець) та відповідачем (клієнт) укладено «договор о предоставлении юридических услуг». На виконання договору позивач в інтересах [PERSON] складав, подавав, приймав участь у наступних справах: Печерський районний суд м. Києва справа 201/8704/19 - за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання права власності на грошовий вклад у порядку спадкування. 12 квітня 2021 року рішенням суду позов задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на грошовий вклад АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за договором № SАМDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотків 7\~264.60 доларів США після померлого [PERSON] , стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] вклад 16\~097.22 дол. США та відсотки 7\~264.60 дол. США. 23 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково; рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року змінено, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду висновки щодо вирішення питання про стягнення із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] вкладу 16097.22 доларів США та 7264.60 доларів США відсотків. Після цього відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду. В рамка виконавчого провадження банк відмовився виконувати рішення суду, було тривале оскарження і порушення кримінальної справи, закриття кримінального провадження і його оскарження, скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12022100060000106 і інш.. \~ \~ \~ \~Врешті рішенням суду позов задоволено, вирішено стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотки у розмірі 7\~264. 60 дол. США; рішення набрало законної сили. Державним виконавцем Печерського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Левіцькою А.С. відкрито ВП 73011683 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошових коштів за договором № SAMDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотки у розмірі 7\~264.60 дол. США.. ВП 73011683 приєднано до зведеного ВП 60933345, але у рамка ВП банк відмовився виконувати рішення суду, також бездіяльність до ВП були наявні з боку державного виконавця яка вела вказане ВП. Згідно до чого, позивач підготував та подав скаргу на виконавця у рамках судового контролю, яка була задоволена. Ухвалою суду ухвалено визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С.. Великою Палатою Верховного Суду касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишено без змін. Лише після цього 13 червня 2024 року банк подав заяву про закінчення ВП у зв`язку із виплатою заборгованості [PERSON] , що підтверджується квитанцією про здійснення SWIFT переказу № NDNH0O6DW05BPLD від 13 червня 2024 року про перерахування стягувачу коштів 21\~945.22 доларів США. Отже, беручи до уваги вищенаведене, позивач повністю виконав умови Договору. В свою чергу [PERSON] не розрахувався за отримані адвокатські послуги, в соціальних мережах не відповідає, телефонні дзвінки не приймає, що свідчить про небажання провести оплату за отримані послуги. Таким чином , клієнт не сплатив адвокату 4\~389.04 дол. США (20% від отриманих [PERSON] грошей від ПАТ «КБ «ПриватБанк», а саме від 21\~945.22 доларів США), тому вони підлягають стягненню. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідачем не були вчасно оплачені кошти, наявні підстави для стягнення 3% річних за кожен день прострочення. «Приватбанк» виплатив кошти [PERSON] , згідно умов договору 20 відсотків від отриманих грошей мали бути сплачені впродовж 2 днів (до 15 червня 2024 року включно), чого зроблено не було, тому починаючи з 16 червня 2024 року виникло право на 3% річних. По розрахунку - кількість днів у періоді: 110, сума: 39.57 доларів США. Всього штрафних санкцій: 39.57 доларів США. \~ \~ \~ \~Отже, на час подання позову відповідач так і не розрахувався з позивачем, останній звернулася до відповідача з питанням виплати йому. згідно договору суми правової допомоги, але відповідач факично відмовився це робити, не мотивуючи це нічим, тобто отримано відмову, виник спір. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 4\~428.61 доларів США, яка складається з заборгованості за надані адвокатські послуги у розмірі 4\~389.04 доларів США і 3% річних у розмірі 39.57 доларів США, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами, при укладанні договору позивач не ознайомив його зі всіма умовами, з боргом і задоволенням позову не згоден, оскільки частково суму боргу погасив добровільно, не заперечував проти розгляду справи за його відсутністю. Правом надання відзиву на позов не скористався. Причини такого (відсутність відзиву, не ознайомлення, не надання аргументів і доказів на спростування позову і інш.) судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини такого сторона відповідача не надавала. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги\~статті 121 ЦПК України\~про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто може перешкоджати вирішенню цієї справи. З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні без виклику сторін. Судом з`ясовано, що 20 жовтня 2019 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (клієнт) укладено «договор о предоставлении юридических услуг». На виконання договору позивач в інтересах [PERSON] складав, подавав, приймав участь у наступних справах: Печерський районний суд м. Києва справа 201/8704/19 - за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна про захист прав споживача та визнання права власності на грошовий вклад у порядку спадкування. 12 квітня 2021 року рішенням суду позов задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на грошовий вклад АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за договором № SАМDN 25000734277419 від 2.04.2013 р. у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотків 7\~264.60 дол. США, після померлого [PERSON] . Стягнути з Акціонерного Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] вклад 16\~097.22 дол. США та відсотки 7\~264.60 дол. США. 23 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду (позивач також безпосередньо брав участь у даному судовому засіданні) апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду висновки щодо вирішення питання про стягнення із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] вкладу 16097.22 доларів США та 7264.60 доларів США відсотків. Після цього відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду. У рамка виконавчого провадження банк відмовився виконувати рішення суду, тому кошти за рішенням так і не були виплачені. Згідно до чого позивач підготував та звернувся 25 листопада 2021 року в інтересах [PERSON] з заявою до Печерського УП ГУНП у м. Києві про кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 382 КК відносно АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо невиконання вищенаведеного рішення Печерського районного суду м. Києва. Оскільки, Печерське УП ГУНП у м. Києві не було внесено відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, позивач був змушений звернутися до Печерського районного суду м. Києва з відповідною скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Скарга була задоволена, що підтверджується відповідною ухвалою від 22 грудня 2021 року справа 757/64636/21-к. Надалі, вказане КП було закрито, згідно до чого позивач звернувся до суду та ухвалою останнього від 24 січня 2023 року справа 757/28008/22-к ухвалено скаргу адвоката Васильєва П.С. в інтересах [PERSON] на постанову слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 09 червня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12022100060000106 задовольнити, постанову слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 09 червня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12022100060000106 - скасувати. Копію ухвали слідчого судді направити до Печерського УП ГУ НП у м. Києві. З метою все ж таки реального стягнення коштів з банку на користь [PERSON] , позивач підготував та подав новий позов в Печерський районний суд м. Києва, справа 201/12097/21 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів. Зміст ухвали наведеного суду від 01 листопада 2022 року, де підтверджується участь позивача у справі. Рішенням суду позов задоволено, вирішено стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотки у розмірі 7\~264. 60 дол. США. Постановою Київського апеляційного суду (позивач також безпосередньо брав участь, що підтверджується відповідною ухвалою суду від 01 червня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року - залишити без змін. Державним виконавцем Печерського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Левіцькою Аллою Сергіївною відкрито ВП 73011683 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошових коштів за договором № SAMDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотки у розмірі 7\~264.60 дол. США.. ВП 73011683 приєднано до зведеного ВП 60933345. У рамка виконавчого провадження банк відмовився виконувати рішення суду, також бездіяльність до ВП були наявні з боку державного виконавця, яка вела вказане ВП. Згідно до чого, позивач підготував та подав скаргу на виконавця у рамках судового контролю. Печерський районний суд м. Києва справа 201/12097/21 провадження пр. 4-с-1/24. Скаргу [PERSON] на протиправну бездіяльність Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. щодо невжиття заходів по зверненню стягнення на кошти боржника незаконною у виконавчому провадженні ВП 60933345 та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою суду ухвалено визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни щодо не надсилання (не надання) заявнику ідентифікатора доступу до зведеного виконавчого провадження 60933345, зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьку А.С. надіслати заявнику ідентифікатора доступу до зведеного виконавчого провадження 60933345. З вказаною ухвалою позивач частково не погодився, згідно до чого подав апеляційну скаргу, згідно до чого також приймав участь у апеляційному перегляді, що підтверджується ухвалою апеляційного осуду від 30 травня 2024 року: «Забезпечити участь адвоката Васильєва Павла Сергійовича в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ЕазуСоп» (зареєстрована в системі електронна адреса … .)». Верховний Суд справа 201/12097/21-ц провадження № 61-10769св23 18 липня 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Штронда А.М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Постановою суду підтверджується участь позивача у вказаному провадженні, а саме: «У задоволенні клопотань представника [PERSON] - адвоката Васильєва Павла Сергійовича про закриття касаційного провадження відмовити. У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишити без змін.». 13 червня 2024 року банк подав заяву про закінчення ВП у зв`язку із виплатою заборгованості [PERSON] , що підтверджується квитанцією про здійснення SWIFT переказу № NDNH0O6DW05BPLD від 13 червня 2024 року про перерахування стягувачу коштів 21\~945.22 доларів США. Отже, беручи до уваги вищенаведене, позивач повністю виконав умови Договору. В свою чергу [PERSON] не розрахувався за отримані адвокатські послуги, в соціальних мережах не відповідає, телефонні дзвінки не приймає, що свідчить про небажання провести оплату за отримані послуги. Таким чином, клієнт не сплатив адвокату 4\~389.04 дол. США (20% від отриманих [PERSON] грошей від ПАТ «КБ «ПриватБанк», а саме від 21\~945.22 доларів США), тому вони підлягають стягненню. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідачем не були вчасно оплачені кошти, наявні підстави для стягнення 3% річних за кожен день прострочення. «Приватбанк» виплатив кошти [PERSON] , згідно умов договору 20 відсотків від отриманих грошей мали бути сплачені впродовж 2 днів (до 15 червня 2024 року включно), чого зроблено не було, тому починаючи з 16 червня 2024 року виникло право на 3% річних. По розрахунку - кількість днів у періоді: 110, сума: 39.57 дол. США. Всього штрафних санкцій: 39.57 дол. США. Отже, на час подання позову відповідач так і не розрахувався з позивачем, останній звернулася до відповідача з питанням виплати йому. згідно договору суми правової допомоги, але відповідач фактично відмовився це робити, не мотивуючи це нічим, тобто отримано відмову, виник спір. В добровільному порядку вирішити спір не вдалося, на звернення до відповідача позивач отримав відмову, звернення до інших органів ні до чого не призвели і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (терміні його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Дані правовідносини є за своєю правовою природою є зобов`язальними правовідносинами та регламентовані главою 71 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 20 жовтня 2019 року між [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (клієнт) укладено «договор о предоставлении юридических услуг» згідно до якого: Заказчик поручает, а Исполнитель исключительно в рамках правового поля Украины обязуются предоставить следующие услуги: внесудебное и судебное урегулирование возврата Заказчику от ПАО «КБ «ПриватБанк» денежных средств как части наследства от [PERSON] согласно договору № SAMDN25000734277419 от 02.04.2013 г. счёт №26355619159517, в том числе путём: досудебного урегулирования; судебного урегулирования; договорённости с ПАО «КБ «ПриватБанк» на условиях одобренных Заказчиком. Заказчик проводит по данному договору в пользу [PERSON] оплаты: 18 февраля 2019 года, т.е. до фактического подписания Договора 200 долларов США; 300 долларов США в момент открытия судом производства по делу по иску поданному Исполнителем в интересах Заказчика на исполнения пункта 1 данного Договора; двадцать процентов от полученных Заказчиком денег от ПАО «КБ «ПриватБанк». Оплата по этому пункту в пользу [PERSON] производиться Заказчиком в течении двух дней с момента получения Заказчиком денег от ПАО «КБ «ПриватБанк». Все официальные расходы по договору: судебный сбор; исполнительный сбор; нотариальные услуги, командировки и т.д., т.п. несёт Заказчик. В случаи задержки либо в отказе оплат услуг по договору, Исполнитель имеет право обратиться в суд к Заказчику с одновременным обеспечением иска путём наложения ареста/обременения на деньги и имущество Заказчиков/ Заказчика. Заказчик понимает этот пункт и даёт согласие на обеспечении иска в случаи возникновения задолженности по данному договору. Договор действует с момента подписания и сроки оказания услуг не зависят от [PERSON] , при этом [PERSON] прилагает разумные усилия для скорейшего выполнения своих обязательств по данному Договору. Договор составлен в двух примерах для каждой из сторон. На виконання договору позивач в інтересах [PERSON] складав, подавав, приймав участь у наступних справах: Печерський районний суд м. Києва справа 201/8704/19 - за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна про захист прав споживача та визнання права власності на грошовий вклад у порядку спадкування. Зміст ухвали суду від 17 вересня 2020 року підтверджує участь позивача у справі. 12 квітня 2021 року рішенням суду позов задоволено, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на грошовий вклад АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за договором № SАМDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотків 7\~264.60 дол. США, після померлого [PERSON] . Стягнути з Акціонерного Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] вклад 16\~097.22 дол. США та відсотки 7\~264.60 дол. США. 23 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду (позивач також безпосередньо брав участь у даному судовому засіданні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду висновки щодо вирішення питання про стягнення із Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] вкладу 16097.22 доларів США та 7264.60 доларів США відсотків. Після цього відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду. У рамка виконавчого провадження банк відмовився виконувати рішення суду, тому кошти за рішенням так і не були виплачені. Згідно до чого, позивач підготував та звернувся 25 листопада 2021 року в інтересах [PERSON] з заявою до Печерського УП ГУНП у м. Києві про кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 382 КК відносно АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо невиконання вищенаведеного рішення Печерського районного суду м. Києва. Оскільки, Печерське УП ГУНП у м. Києві не було внесено відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, позивач був змушений звернутися до Печерського районного суду м. Києва з відповідною скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Скарга була задоволена, що підтверджується відповідною ухвалою від 22 грудня 2021 року справа 757/64636/21-к. Надалі, вказане КП було закрито, згідно до чого позивач звернувся до суду та ухвалою останнього від 24 січня 2023 року справа 757/28008/22-к ухвалено скаргу адвоката Васильєва П.С. в інтересах [PERSON] на постанову слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 09 червня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12022100060000106 - задовольнити. Постанову слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 09 червня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12022100060000106 - скасувати. Копію ухвали слідчого судді направити до Печерського УП ГУ НП у м. Києві. З метою все ж таки реального стягнення коштів з банку на користь [PERSON] , позивач підготував та подав новий позов в Печерський районний суд м. Києва, справа 201/12097/21 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів. Зміст ухвали наведеного суду від 01 листопада 2022 року, де підтверджується участь позивача у справі. Рішенням суду позов задоволено, вирішено стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотки у розмірі 7\~264. 60 дол. США. Постановою Київського апеляційного суду (позивач також безпосередньо брав участь, що підтверджується відповідною ухвалою суду від 01 червня 2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року - залишити без змін. Державним виконавцем Печерського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Левіцькою Аллою Сергіївною відкрито ВП 73011683 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошових коштів за договором № SAMDN 25000734277419 від 02 квітня 2013 року у розмірі 16\~097.22 дол. США та відсотки у розмірі 7\~264.60 дол. США.. ВП 73011683 приєднано до зведеного ВП 60933345. У рамка виконавчого провадження банк відмовився виконувати рішення суду, також бездіяльність до ВП були наявні з боку державного виконавця, яка вела вказане ВП. Згідно до чого, позивач підготував та подав скаргу на виконавця у рамках судового контролю. Печерський районний суд м. Києва справа 201/12097/21 провадження пр. 4-с-1/24. Скаргу [PERSON] на протиправну бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни щодо невжиття заходів по зверненню стягнення на кошти боржника - задоволено, невжиття заходів - незаконними у виконавчому провадженні ВП 60933345 та зобов`язано вчинити певні дії. Ухвалою суду ухвалено визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. щодо не надсилання (не надання) заявнику ідентифікатора доступу до зведеного виконавчого провадження 60933345. Зобов`язано державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьку Аллу Сергіївну надіслати заявнику ідентифікатора доступу до зведеного виконавчого провадження 60933345. Також, до змісту наведеної ухвали встановлено відношення позивача до даного виконавчого провадження: «10.11.2023 року адвокатом Васильєвим П.С. в інтересах стягувача [PERSON] направлено заяву до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в якій просить: письмово повідомити про хід зведеного виконавчого провадження (номер вказано) та вжиті виконавчі дії та надіслання ідентифікатору доступудо зведеного виконавчого провадження на його адресу (т. 3 а.с. 12-13).». З вказаною ухвалою позивач частково не погодився, згідно до чого подав апеляційну скаргу, згідно до чого також приймав участь у апеляційному перегляді, що підтверджується ухвалою апеляційного осуду від 30 травня 2024 року: «Забезпечити участь адвоката Васильєва Павла Сергійовича в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ЕазуСоп» (зареєстрована в системі електронна адреса … .». Верховний Суд справа 201/12097/21-ц провадження № 61-10769св23. 18 липня 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Штронда А. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Постановою суду підтверджується участь позивача у вказаному провадженні, а саме: «У задоволенні клопотань представника [PERSON] - адвоката Васильєва Павла Сергійовича про закриття касаційного провадження відмовити. У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишити без змін.». 13 червня 2024 року банк подав заяву про закінчення ВП у зв`язку із виплатою заборгованості [PERSON] , що підтверджується квитанцією про здійснення SWIFT переказу № NDNH0O6DW05BPLD від 13 червня 2024 року про перерахування стягувачу коштів 21\~945.22 доларів США. Отже, беручи до уваги вищенаведене, позивач повністю виконав умови Договору. В свою чергу [PERSON] не розрахувався за отримані адвокатські послуги, в соціальних мережах не відповідає, телефонні дзвінки не приймає, що свідчить про небажання провести оплату за отримані послуги. За змістом статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Частина перша статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже клієнт не сплатив адвокату 4\~389.04 дол. США (20% від отриманих [PERSON] грошей від ПАТ «КБ «ПриватБанк», а саме від 21\~945.22 доларів США), тому вони підлягають стягненню. Щодо стягнення 3% річних: відповідно до статті 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВПВС від 19 червня 2019 року справа 703/2718/16-ц, від 13 листопада 2019 року справа 922/3095/18 та від 18 березня 2020 року справа 902/417/18. Враховуючи, що відповідачем не були вчасно оплачені кошти, наявні підстави для стягнення 3% річних за кожен день прострочення. АТ БК «Приватбанк» виплатив кошти [PERSON] , згідно умов договору 20 відсотків від отриманих грошей мали бути сплачені впродовж 2 днів (до 15 червня 2024 року включно), чого зроблено не було, тому починаючи з 16 червня 2024 року виникло право на 3% річних. По розрахунку - кількість днів у періоді: 110, сума: 39.57 дол. США. Всього штрафних санкцій: 39.57 дол. США. \~ \~ \~ \~Також, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Відомості які містяться у Формі ОК-7 Пенсійного Фонду України і Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді - є належним доказом матеріального стану та підставою для звільнення від сплати судового збору. Про це неодноразово казав ВС у своїх ухвалах: від 11.10.21 справа 906/308/20, від 23.02.22 справа 285/3536/20, від 01.06.22 справа 128/1796/20, від 31.08.22 справа 361/1699/20. Таким чином, є необхідність для застосування судом ст. 136 наведеного Закону для звільнення від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Отже, на час подання позову відповідач так і не розрахувався з позивачем, останній звернулася до відповідача з питанням виплати йому. згідно договору суми правової допомоги, але відповідач фактично відмовився це робити, не мотивуючи це нічим, тобто отримано відмову, виник спір. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29 червня 2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав нате, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3- рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року); впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація заявника. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Проте відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі та своїй родині на життя. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача (крім договірних, передбачених законом, зазначених в позові) відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. \~ \~ \~ \~Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача з позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Наявність боргу підтверджена, належного спростування не відбулося. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Враховуючи результат вирішення даної справи судові витрати повинні бути покладені на відповідача: позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, тому вказане потрібно стягнути на користь держави з відповідача. Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 4\~428.61 доларів США, яка складається з заборгованості за надані адвокатські послуги у розмірі 4\~389.04 доларів США і 3% річних у розмірі 39.57 доларів США, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 15\~140 грн.. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved