Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

26.07.2024 р. на адресу суду від Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Газорозподільчі мережі України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з розподілу природного газу у сумі 3227,04 грн, інфляційні втрати у сумі 48,74 грн та три проценти річних у сумі 34,86 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником будинку [ADDRESS] , у якому проживає, однак не здійснює оплату за наданні йому послуги з розподілу природного газу. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою від 12.08.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення, яке містило копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, направлялось за місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак повернулось до суду з відміткою про неотримання його відповідачем з причин закінчення встановленого терміну зберігання. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно. ТОВ «Газорозподільчі мережі України» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі відповідної ліцензії, затвердженої постановою НКРЕКП від 26.12.2022 р. № 1839 (в редакції постанови НКРЕКП від 31.08.2023 № 1596). Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що в результаті несплати коштів відповідачем, з яким було укладено типовий договір розподілу природного газу № 0800394768 від 01.09.2023 р., за спожиті комунальні послуги, останній за період з 01.09.2023 р. по 31.03.2024 р. має заборгованість, яка становить 3310,64 грн, яких: заборгованість за послуги з розподілу природного газу - 3227,04 грн; інфляційні втрати - 48,74 грн; три проценти річних - 34,86 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів, а останні отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Частина 4 статті 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01.09.2023 р. по 31.03.2024 р. у сумі 3227,04 грн, інфляційні втрати у сумі 48,74 грн, три проценти річних у сумі 34,86 грн, а всього 3310,64 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 2725,20 грн, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6035,84 грн (3310,64 грн + 2725,20 грн).

Outcome: approved