Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №04597-01/2022 в розмірі 21250,00 грн, з яких 10000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11250,00 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором №219742 в розмірі 9284,00 грн, з яких 6000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3284,00 грн - заборгованість за процентами. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 06.01.2022 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір №04597-01/2022. 31.01.2023 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №31012023, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №04597-01/2022 на суму 21250,00 грн, з яких 10000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11250,00 грн - заборгованість за процентами. Крім цього, 13.01.2022 р. між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №219742. 08.01.2024 р. між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08012024, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №219742 на суму 9284,00 грн, з яких 6000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3284,00 грн - заборгованість за процентами. Вказане стало підставою для звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві є прохання розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 04.09.2024 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 06.01.2022 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір №04597-01/2022, за яким сума кредиту - 10000,00 грн, строком на 30 днів, до 04.02.2022 р.,зі сплатою 182,5 % річних. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором та містить вичерпну інформацію щодо [PERSON] а саме індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, номер мобільного телефону. 13.01.2022 р. між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №219742, за яким сума кредиту -6000,00 грн, строком на 21 день, стандартна процентна ставка - 1,90 % в день, знижена процентна ставка - 1,90 % в день. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором та містить вичерпну інформацію щодо [PERSON] а саме індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, номер мобільного телефону, місце проживання. Зазначене свідчить про належне укладення кредитних договорів, в тому числі погодження з умовами кредитного договору шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 31.01.2023 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №31012023, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №04597-01/2022 на суму 21250,00 грн, з яких 10000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11250,00 грн - заборгованість за процентами. 08.01.2024 р. між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08012024, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №219742 на суму 9284,00 грн, з яких 6000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3284,00 грн - заборгованість за процентами. Вищевказані договори факторингу ні в цілому, а ні в будь-якій із його частин, не оспорювались та не визнані недійсними. У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У зв`язку з простроченням відповідачем платежів у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №04597-01/2022 в розмірі 21250,00 грн, з яких 10000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 11250,00 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором №219742 в розмірі 9284,00 грн, з яких 6000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3284,00 грн - заборгованість за процентами. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договорами №04597-01/2022 від 06.01.2022 р., №219742 від 13.01.2022 р., будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам договорів, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договорів також не оспорюються. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори №04597-01/2022 від 06.01.2022 р., №219742 від 13.01.2022 р. та договори факторингу відповідачем не оспорені, в установленому законом порядку недійсними їх не визнано, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України їх умови підлягають до виконання. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором №04597-01/2022 від 06.01.2022 р. в загальному розмірі 21250,00 грн, заборгованості за договором №219742 від 13.01.2022 р., в загальному розмірі 9284,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved