Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 19 вересня 2023 року о 19 годині 10 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Clio» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Тираспольській,8 в м. Одесі, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, не обрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] та з транспортним засобом «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.п.1, 2.3, п.13.1 ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. В наслідок зіткнення, автомобіль «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] , який належить йому на праві власності отримав механічні пошкодження, а йому, як власнику автомобіля спричинено матеріальні збитки. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні ДТП, та була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] була забезпечена Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» (далі-ПрАТ «СК «УСГ»), шляхом укладення договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності №7С6ВАС3 від 25 вересня 2022 року та полісом страхування №ЕР-211231054 від 25 вересня 2022 року. Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «УСГ» відповідно до укладеного договору обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів №7С6ВАС3 від 25 вересня 2022 року та полісу № ЕР-211231054 від 25 вересня 2022 року становить 260000,00 грн. Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] за №44/23-Е від 14 листопада 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] , становить 351991,42 грн. Вказував, що ПрАТ «СК «УСГ» здійснило йому виплату страхового відшкодування в розмірі 260000,00 грн., однак залишається несплаченою різниця між розміром завданої матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 91991,42 грн. Відповідачка в добровільному порядку відмовляється відшкодувати йому заподіяну матеріальну шкоду. Посилаючись на те, що діями відповідачки, йому була завдана матеріальна шкода, яку відповідачка відмовляється добровільно відшкодувати, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заподіяну матеріальну\~шкодув розмірі 91991,42 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 49). Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» (т. 1 а.с. 126-127). Ухвалою суду від 17 червня 2024 року \~ \~ \~ \~по справі було закрите підготовче провадження та призначений судовий розгляд (т. 1 а.с. 171). Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року було накладено арешт на належне [PERSON] , рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти в будь-яких банківських установах, в межах суми позову в розмірі 91991,42 грн. (т. 2 а.с. 14-15). Позивач та його представник, діюча за ордером від 17 січня 2024 року в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, просили суд їх задовольнити, та розглянути справу за їх відсутністю. Раніше надали заперечення на відзив (т. 1 а.с. 43, 44, 92-95, т. 2 а.с. 60-61). Відповідачка та її представник, діючий за ордером від 10 березня 2024 року та договором про надання правової допомоги №02.2024 від 10 березня 2024 року в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до ст. 128 ЦПК України, представник надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Раніше надав відзив на позов (т. 1 а.с. 62, 63, 64, 68-70, т. 2 а.с. 63-64). Представник ПрАТ «СК «УСГ», діючий на підставі довіреності від 26 лютого 2024 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України, надав через канцелярію суду пояснення по справі та просив суд розглянути справи за його відсутністю (т. 1 а.с. 182-185, 186, 204-205, 206, 224-225, 226, 244-245, 246). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач має доводити вину, а відповідачка має довести відсутність своєї вини. Судом встановлено,\~що 19 вересня 2023 року о 19 годині 10 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Clio» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Тираспольській,8 в м. Одесі, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, не обрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] та з транспортним засобом «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.п.1, 2.3, п.13.1 ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Причиною зіткнення\~транспортних засобів\~стало порушення\~водієм [PERSON] п.п.1, 2.3, п.13.1 ПДР України. Вина [PERSON] підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року, відповідно до якої остання була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. (т. 1 а.с. 18-19). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що автомобіль марки «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності на підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу від\~18\~грудня 2020\~року (т. 1 а.с. 11). Згідно Звіту фацівця автотоварознавця про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля КІА SORENTO»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] від\~22\~жовтня 2023\~року №09-022,\~проведеного за\~заявою ПрАТ\~«СК «УСГ»\~ринкова вартістьавтомобіля марки «КІА SORENTO»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] на\~дату оцінки\~складає 886009,09\~грн.;\~вартість відновлювального\~ремонту пошкодженого автомобіля КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] на дату оцінки складає 339133,49 грн. (т. 1 а.с. 101-113). Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] за №44/23-Е від 14 листопада 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «КІА SORENTO», державний номерний знак [NUMBER] , становить 351991,42 грн. (т. 1 а.с. 20-42). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № МІ-27632-ю/о від 08 лютого 2024 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 48). Судом встановлено,\~що цивільно-правова\~відповідальність водія\~транспортного засобу\~марки «Renault\~Clio»\~державний номерний\~знак [NUMBER] [PERSON] була забезпечена ПрАТ «СК УСГ» за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності №7С6ВАС3 від 25 вересня 2022 року та полісом страхування №ЕР-211231054 від 25 вересня 2022 року. Ліміт відповідальності становить 260000,00 грн. (т. 1 а.с. 71, 72). ПрАТ «СК УСГ» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №575996 від 03 травня 2024 року (т. 1 а.с. 119- 122, 187). З матеріалів справи вбачається, що за заявою [PERSON] , ПрАТ «СК УСГ» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 260000,00 грн., що підтверджується страховими актами від 12 грудня 2023 року №ДЦВ-88 та за №ПСЦВ-4598, розрахунками суми страхового відшкодування від 12 грудня 2023 року та платіжними інструкціями від 12 грудня 2023року на суму 100000,00грн. та на суму 160000,00грн. (т.1 а.с.12, 13, 14, 15, 16, 17, 155, 160). Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 15,16\~ЦК України кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 5 ст. 1187 ЦК встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов`язок з відшкодування такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, саме відповідач повинен довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2014року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі-Закон\~№1961-IV)обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно ст.\~5 Закону\~№1961-IVоб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Пунктом 12.1. статті 12 Закону №1961-IVпередбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 6 Закону №1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону №1961-IVстрахова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IVнастання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що "Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/І5-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 29 Закону №1961-IVу зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону №1961-IV- виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. З матеріалів\~справи вбачається\~і позивачкою\~не заперечується,\~що у\~зв`язку з\~тим,\~що цивільно-правова\~відповідальність відповідачки\~була забезпечена ПрАТ «СК «УСГ», то за заявою позивача ПрАТ «СК «УСГ» виплатило останньому в рахунок відшкодування матеріальної шкоди страхове відшкодування в розмірі 260000,00 грн. Таким чином, оскільки сума матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачу складає 351991,42 грн., то відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між розміром завданої матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 91991,42грн. (351991,42 грн. - 260000,00 грн.). Відповідно до\~ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, системний аналіз ст. 22, абзацу третього п. 3 ч.1 ст. 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. За таких обставин, на користь позивача слід стягнути з відповідачки суму матеріальної шкоди в розмірі 91991,42грн. За таких обставин, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки, оскільки з вини останньої сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу була спричинена матеріальна шкода. Судом не\~встановлено підстав\~для звільнення\~відповідачки від\~відповідальності за\~завдану нею\~шкоду. Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2023 року між позивачем та адвокатом Софронкової Н.О. укладено договір про надання правничої допомоги від 17 січня 2024 року та в позовній заяві зазначено орієнтований розрахунок витрат на правничу допомогу, який становить 16000,00 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Адвокатом Софронковою Н.О. до суду було надано договір про надання правничої допомоги від 17 січня 2024 року, копія платіжної інструкції по оплате правової допомоги на суму 10000,00 грн. та розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. (т. 1 а.с. 32, 34, 37) Крім того, позивачем було проведено транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «КІА SORENTO»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] за\~№44/23-Е,\~за яке\~він сплатив\~3500,00\~грн.,\~що підтверджуєтьсядоговором проведення товарознавчого дослідження автомобіля «КІА SORENTO»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] за\~№44/23-Ета копією платіжної інструкції (т. 2 а.с. 33, 35-36). Вказані витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 1211,20 грн., які не були сплачені позивачем, оскільки він, як інвалід 2 групи, звільнений від сплати судового збору. (т. 1 а.с. 5). Оскільки позовні вимоги задоволенні у повному обсязі, то судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved