Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що диплом № [NUMBER] , виданий 18.07.1977 року середнім професійно-технічним училищем № 5 м. Києва « [PERSON] » належить йому « [PERSON] ». Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що у період з 01.09.1974 року по 18.07.1977 року він навчався в середньому професійно-технічному училищі № 5 м. Києва та отримав диплом № [NUMBER] . Однак під час заповнення диплому середнім професійнотехнічним училищем № 5 м. Києва допущено помилку, а саме прізвище українською мовою написано як « [PERSON] ». 11.09.2024 року він подав звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком, але за результатами розгляду вказаного звернення отримав відмову у призначенні пенсії за віком оскільки до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1974 року по 18.07.1977 року, оскільки її прізвище вказане в дипломі (укр. [PERSON]) не відповідає даним паспорту (укр. [PERSON]). Під час навчання в середньому професійнотехнічному училищі № 5 м. Києва вся документація в навчальному закладі велась російською мовою. В дипломі ж зазначали відомості як на російській, так і на українській мові, однак, переклад на українську мову було здійснено, з помилкою: замість правильного запису «[PERSON]» записали « [PERSON] », у зв`язку з чим звернувся з вказаною заявою та просить її задовольнити. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 16-17). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2024 року відкрито провадження у цивільній справі (а.с. 19). Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, у якій просив проводити засідання без його участі, заяву задовольнити повністю. Заінтересована особа свого представника у судове засідання не направила, повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, за змістом ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 18.07.1977 року « [PERSON] » середнім професійно-технічним училищем № 5 м. Києва видано диплом № [NUMBER] (а.с. 4). Відділом обслуговування громадян № 7 Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві від 23.09.2024 року [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1974 року по 18.07.1977 року, оскільки її прізвище вказане в дипломі (укр. [PERSON]) не відповідає даним паспорту (укр. [PERSON]) (а.с. 7-9). Згідно експертного висновку Інституту української мови № 307/406 від 10.12.2024 року правильною, що відповідає нормам української літературної мови, є форма прізвища « [PERSON] », прізвища « [PERSON] » в офіційних українськомовних документах є помилковою, що виникла внаслідок неправильної транслітерації українською мовою російськомовної форми прізвища (рос. мовою [PERSON] ). Записані українською мовою в офіційних документах форми прізвища [PERSON] і [PERSON] входять до антропомічних формул, якими ідентифіковано особу [PERSON] (народжений [INFO] (а.с. 25). Також у свідоцтві про народження сина заявника - [PERSON] заявник вказаний як « [PERSON] » (а.с. 26). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Суд враховує в якості консультативних роз`яснення, викладені у в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», за змістом якого при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд враховує в якості консультативних роз`яснення, викладені у листі Верховного Суду України 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Встановити факт належності диплому № [NUMBER] , який виданий 18.07.1977 року середнім професійно-технічним училищем № 5 м. Києвав інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не має змоги. Вбачається, що помилка у написанні прізвища власника у дипломі (« [PERSON] » замість « [PERSON] ») є результатом не вірного перекладу прізвища з російської мови на українську. Згідно з ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Факт належності вказаного правовстановлюючого документа [PERSON] підтверджується співпадінням інших особистих даних зазначених у дипломі та інших документах, наданих заявником, а саме паспортом громадяна України, ідентифікаційним кодом, свідоцтвом про народження, експертним висновком, які додані до матеріалів справи та в яких збігається ім`я та по батькові, проте не збігається одна літера прізвища, а саме вказано« [PERSON] » - в паспорті, « [PERSON] » - в дипломі, що в свою чергу дає суду підстави вважати, що вказані докази є належними та містять достатню інформацію для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, суд враховує, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на отримання пенсії за віком, при цьому в іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа заявник не має можливості, остільки вирішення питання приведення його у відповідність наразі за діючим законодавством вбачається лише у судовому порядку. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви і встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу - диплому № [NUMBER] , який виданий 18.07.1977 року середнім професійно-технічним училищем № 5 м. Києва. Враховуючи викладене,

Outcome: approved