Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, в якому, згідно уточнених вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ (розпорядження) філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Українська залізниця» від 04 жовтня 2023 року № 289/ос «Про припинення трудового договору (контракту)»; зобов`язати АТ «Українська залізниця» поновити [PERSON] на роботі на посаді стрільця 3 розряду стрілецької команди швидкого реагування НОР Дніпро філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати по справі. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що повідомленням\~філії «Відомча\~воєнізована охорона»\~АТ «Українська\~залізниця» від\~04.08.2023\~року позивача\~було повідомлено\~про те,\~що посада,\~яку він\~займає,\~скорочується і\~його буде\~звільнено на\~підставі п.\~1\~ст.\~40\~Кодексу законів\~про працю\~України не\~раніше ніж\~через два\~місяці після\~ознайомлення з\~даним повідомленням.\~Підставою вищевказаного\~повідомлення став\~наказ філії\~«Відомча воєнізована\~охорона» АТ\~«Українська залізниця»\~від 28.07.2023\~року №\~253\~«Про структурні\~зміни» та\~Перелік №\~137\~змін до\~штатного розпису.\~Наказом (розпорядженням)\~філії «Відомча\~воєнізована охорона»\~АТ «Українська\~залізниця» від\~04.10.2023\~року №\~289/ос\~«Про припинення\~трудового договору\~(контракту)»\~позивача було\~звільнено з\~займаної посади\~у зв`язку\~із скороченням\~штату.\~Проте позивач\~вважає,\~що мав\~переважне право\~на залишення\~на роботі,\~оскільки згідно\~посвідчення серія\~ [NUMBER] \~позивач має\~вислугу 25\~років та\~закінчив службу\~у званні\~підполковника СБУ.\~Окрім цього,\~позивач не\~був ознайомлений\~зі списком\~вакансій для переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві. Відповідачем дане право позивача було порушене. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач [PERSON] був ознайомлений зі списком вакансій, що підтверджується його особистим підписом. Позивач в свою чергу заявив, що має сумнів з приводу достовірності підпису позивача в графі «Із списком вакансій ознайомлений», та просив призначити експертизу, оскільки зі списком вакансій він не ознайомлювався. Ухвалою суду від 18.04.2024 року у справі призначено почеркознавчу експертизу. У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник адвокат Кучерук А.В. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що наказом Філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 253 від 28 липня 2023 року «Про структурні зміни» вилучено зі штатного розпису стрілецьку команду з профілактичної роботи та стрілецьку команду швидкого реагування. 04 серпня 2023 року позивач повідомлений щодо скорочення посади, яку займає, із наступним звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням. Згідно наказу\~(розпорядження) філії «Відомча\~воєнізована охорона»\~АТ «Українська\~залізниця» від\~04\~жовтня 2023\~року №\~289/ос\~«Про припинення\~трудового договору\~(контракту)»\~ [PERSON] \~був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Згідно висновку експерта №710-24 від 06.09.2024 року, підпис та рукописні цифрові записи від імені [PERSON] у графі «Зі списком вакансій ознайомлений» Списку вакансій виробничого підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Українська залізниця» виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Висновок вказаної судової експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростований, а також відповідачем не надано інших доказів, згідно яких було б запропоновано перелік вакантних посад для позивача. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Розірвання трудових відносин з цими працівниками відбувається на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівника при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу працевлаштувати його. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17, провадження №11-431асі18, зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Як встановлено судом, [PERSON] працював у виробничому підрозділі «Дніпровський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Українська залізниця» на посаді стрільця 3 розряду стрілецької команди швидкого реагування НОР Дніпро. Разом із звільненням відповідач повинен був надати перелік вакантних посад підприємства АТ «Укрзалізниця» позивачу, що роботодавцем зроблено не було. Суд приходить до висновку, що позивачу не запропоновано іншої посади. При цьому, відповідачем не надано інших належних та допустимих доказів на спростування зазначеного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу, ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. Судом встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 12137,27 грн., а середньоденна заробітна плата становить 458,01 грн що підтверджується відповідною довідкою відповідача. Період затримки виплати заробітної плати, за який нараховується середній заробіток згідно ст. 117 КЗпП України, повинен вираховуватися у робочих днях. Судом встановлено, що для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05.10.2023 року по 20.12.2024 року, тобто день ухвалення рішення, слід рахувати виходячи з 317 робочих днів. Виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який становить 458,01 грн., та періоду затримки виплати заробітної плати у 317 робочих дня, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України становить (458,01 грн. х 317 робочих дні) = 145189,17 грн. Враховуючи викладене, розглядаючи вказаний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно із ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень також у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи, що позивач у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 2422,40 грн. за вимоги майнового та немайнового характеру. Відповідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладається на відповідача. Представник позивача на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надав докази, а саме договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданої допомоги до договору про надання правничої допомоги. Суд вважає що сума зазначеного гонорару у розмірі 7000,00 грн цілком обґрунтована. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач понес витрати на проведення експертизи у розмірі 18174,72 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Отже, оскільки позов підлягає задоволенню, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме кошти, сплачені за проведення експертизи 18174,72 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 7000,00 грн.

Outcome: approved