Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 01.05.2015 надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . 23.04.1991 [PERSON] на сім`ю з трьох осіб видано ордер на право зайняття двох кімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) приватизованої квартири [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , а тому зобов`язані забезпечити їх своєчасну оплату. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за період з 01.05.2015 по 01.11.2023 утворилась заборгованість, яка складається з основного боргу в сумі 29508,80 грн., інфляційні втрати в розмірі 4359,72 грн. та 3% річних в сумі 1574,94 грн., що загалом становить 35443,46 грн. Просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за надані послуги та судові витрати на розрахунковий рахунок. 19.06.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення №27198 серія Б. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) по квартирі [ADDRESS] . [PERSON] з 08.08.1991 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 16.06.2023 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» предметом діяльності підприємства є для надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг. На виконання зазначених послуг позивачем укладені договори з суб`єктами господарювання щодо закупівлі електричної енергії, надання послуг з дератизації та дезінсекції, обслуговування вентиляційних каналів, телекомунікаційного обладнання, технічного обслуговування ліфтів тощо. Відповідно до розрахунку заборгованість по квартирі за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2015 по 01.12.2023 за послуги щодо утримання будинку та прибудинкової території становить 35 443,46 грн., яка складається з основного боргу в сумі 29 508,80 грн., інфляційні втрати в сумі 4 359,72 грн., 3% річних в сумі 1 574,94 грн. За цей період відповідачі надані послуги оплачували не в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Судом встановлено, що відповідач є споживачем комунальних послуг, які надає позивач, а тому, як споживач вказаних послуг, має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зроблено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачами не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідач відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилися від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Свої зобов`язання відповідачі, як споживачі житлово-комунальних послуг, не виконали, що призвело до виникнення заборгованості. Оскільки відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , тобто фактично є споживачами житлово-комунальних послуг, тому з них, підлягають стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Водночас, суд зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач [PERSON] був споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою до 16.06.2023. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 15.06.2023 у розмірі 27609, 90 грн. В той же час, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 16.06.2023 по 01.11.2023 у розмірі 1898, 90 грн. підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] солідарно. При цьому [PERSON] не позбавлена права у випадку виконання зобов`язання пред`явити вимоги до [PERSON] про стягнення з нього його частку суми боргу з урахуванням періоду виникнення такої заборгованості. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат в розмірі 4 359,72 грн. та 3% річних в розмірі 1 574,94 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, суд відзначає наступне. Також на спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. В той же час, вимоги щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 4 359,72 грн. та 3% річних в розмірі 1 574,94 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що останній був споживачем послуг за період з травня 2015 року по січень 2022 року. Оскільки [PERSON] допустила прострочення щодо оплати наданих послуг, вона повинна сплатити інфляційні втрати в розмірі 4359,72 грн. та 3% річних в розмірі 1574,94 грн., нараховані на суму заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які розраховані позивачем з урахуванням постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (зі змінами). Разом з тим, суд звертає увагу, відповідно до приписів ч. 5, 7 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення не повинні містити відомостей про номери та види рахунків, на які мають бути зараховані грошові кошти, що стягнуті з відповідача. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів, окремо з кожного, підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1514 грн. за подання позовної заяви, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: partial