Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те [INFO] померла його мати - [PERSON] , після чого відкрилася спадщина за законом. Спадкодавець на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом із нею проживали та були зареєстровані її чоловік [PERSON] , сини [PERSON] , 1976 р.н., та [PERSON] , 1982 р.н., зі своєю сім`єю. Позивач, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину матері в силу ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Інші спадкоємці першої черги за законом не бажають приймати спадщину, відмовляються від спадщини на користь позивача. До складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , ввійшло право власності на земельну ділянку загальною площею 0,44 га, розташовану на території Боржавської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сількогосподарського виробництва, посвідчене Державним актом на право власності на землю ІІІ-ЗК№016741. Оригінал державного акту втрачено. Це унеможливило оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Просить визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку після смерті матері [PERSON] . У\~ підготовче судове\~ засідання позивач не з`явився, однак представником позивача у прохальній частині заяви заявлено прохання про проведення судового розгляду справи без їхньої участі. Підтримують заявлені вимоги та просять такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в підготовче засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду заяви, згідно яких заперечень проти вимог позивача не мають, позовні вимоги визнають та просять суд розглянути справу у їх відсутність. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла мати позивача\~ - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2021 року. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,44 га в межах, що розташована території Боржавської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене Державним актом на право власності на землю ІІІ-ЗК№016741 від 19.12.2002 року, виданим на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації №652 від 17.12.2002 року, на ім`я [PERSON] . За життя спадкодавцем заповітного розпорядження залишено не було. Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори, але отримав відмову, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. За змістом довідок на спадкування, які видані Виноградівською міською радою 12.03.2024 року, [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом із нею проживали та були зареєстровані її чоловік [PERSON] , сини [PERSON] , 1976 р.н., та [PERSON] , 1982 р.н., зі своєю сім`єю. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд констатує, що позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті. Окрім позивача спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] \~ відповідно до ст. 1261 ЦК України є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які із заявами про прийняття спадщини у нотаріальну контору не зверталися, та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Родинні зв`язки підтверджуються копіями свідоцтв про народження позивача та відповідачів, копією свідоцтва про одруження спадкодавця [PERSON] та відповідача [PERSON] . В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно дост.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але отримав відмову, оскільки ним не представлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно зі ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Належність земельної ділянки спадкодавцю [PERSON] підтверджується наступними доказами. Так, земельна ділянки площею 0,44 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Боржавської сільської ради Закарпатської області без присвоєного кадастрового номеру належала спадкодавцю відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №016741 від 19.12.2002 року. Відповідно до вимог ст.ст.116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ст.125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved