Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

До Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно починаючи із 06 листопада 2017 року до досягнення повноліття дитини, що стягуються на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області №570/5184/17 від 14.12.2017 на 1/6 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4776/17 від 17.04.2018 розірвано. Під час шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/5184/17 від 14.12.2017 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 800 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2017 і до повноліття дитини. На даний час вважає, що виникли обставини, які дають їй підстави звернутись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, зважаючи на те, що визначений судом розмір аліментів, а саме 800 грн. щомісячно на дитину, є недостатнім для її утримання, оскільки з часу ухвалення рішення минуло понад 6 років, відповідно з досягненням дитиною старшого віку, вона потребує більше витрат на своє матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що зумовлює відповідну зміну матеріального становища дитини. Крім того, в позовній заяві позивач зазначила, що відповідач є фізично здоровим, працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини. Додатково вказала, що молодший син [PERSON] , [INFO] проживає з нею і перебуває на повному її утриманні. Оскільки, відповідач офіційно аліменти не сплачує, домовленості щодо розміру аліментів між сторонами не досягнуто, позивач звернулася до суду з даним позовом. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.10.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 09:10 год. 12.11.2024. 12.11.2024 розгляд справи відкладено на 09.12.2024 о 10:00 год, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, представником відповідача [PERSON] адвокатом Лук`янчук В.С. подано клопотання, в якому просить суд розгляд справи провести без участі представника відповідача. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України, у\~разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 17.04.2018, що підтверджується рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4776/17. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем, на підтвердження до позовної заяви долучено відомості про реєстрацію місця проживання особи щодо [PERSON] , [INFO] та довідку про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Квасилівської сільської ради від 13.06.2018 №182 щодо [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2017 у справі №570/5184/17 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , мешканця [ADDRESS] ; паспорт [NUMBER] , виданий 27.04.2016 р. Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області) на користь: [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , мешканки [ADDRESS] ), аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 800 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2017 року, і до повноліття дитини. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 № 1906-IV). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. В силу вимог\~ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України)\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року становить 3028 гривень. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~№3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із зміною сімейного стану, значним покращенням чи погіршенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 №2037- ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України. \~\~\~Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.181\~СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \~\~\~Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У п.17 постанови Пленуму ВС від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що позивачу, як стягувачу аліментів, надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів (відповідач по справі) позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Як вбачається із матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що раніше визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі недостатній для задоволення потреб дітей. Разом з тим, відповідач не скористався правом подати заперечення та обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог, відсутні будь-які підтверджуючі дані, які б свідчили про його неможливість утримувати синів та сплачувати аліменти на їх утримання. Суд наголошує, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Так, суд зазначає, що встановлена рішенням суду від 14.12.2014 у справі №570/5184/17 сума аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800,00 грн. є недостатньою для його розвитку та задоволення мінімальних потреб. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2024 році порівняно з 2017 роком, зростання цін, значного зростання витрат на харчування, розвиток та утримання дитини, - попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Таким чином, вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачка бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Тому, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях\~Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покращать їх матеріальне становище і визначення вказаного позивачкою способу та розміру стягнення аліментів, призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька, відповідно до положень Закону, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо сплати аліментів на малолітнього [PERSON] , [INFO] . Отже, є підстави для їх стягнення у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, що необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини та забезпечить рівність прав як позивача, так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 18.09.2024. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст.192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення\~ст.185 Сімейного кодексу України\~щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на дітей, на підставі положень\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved