Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 66866 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 25 серпня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №76458964, за яким останній надано позику в сумі 5600 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Також, 23 жовтня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4996321, за яким останній надано позику в сумі 2000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Крім того, 22 вересня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено кредитний договір №08021-09/2023, за яким останній надано позику в сумі 3000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Також, 27 серпня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №34287-08/2023, за яким останній надано позику в сумі 3000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Крім того, 29 серпня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №36326-08/2023, за яким останній надано позику в сумі 2000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Також, 01 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №00735-11/2023, за яким останній надано позику в сумі 1500 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Указані договори укладені у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до реєстру боржників до договорів факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаними договорами. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості, яка не погашена та підлягає стягненню в судовому порядку. У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував обставини перерахування відповідачу кредитних коштів, а також відсутні розрахунки заборгованості з урахуванням процентної ставки. У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача не погодився, мотивуючи укладення кредитних договорів у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та згідно поданого ним клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі ВКЗ просить у задоволенні позову відмовити з наведених ним у відзиві підстав. Заслухавши пояснення представника відповідача , з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. Установлено, що 25 серпня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №76458964, за яким останній надано позику в сумі 5600 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2,5% в день базова. 23 жовтня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4996321, за яким останній надано позику в сумі 2000 грн. строком на 19 днів зі сплатою процентів за користування коштами за перший день 56,82% та надалі 3% фіксована. 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, за яким згідно витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №76458964 від 25 серпня 2023 року та договором позики №4996321 від 23 жовтня 2023 року. 22 вересня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №08021-09/2023, за яким останній надано позику в сумі 3000 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2,5% в день. 29 квітня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №29042024-1, за яким згідно витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №08021-09/2023 від 22 вересня 2023 року. 27 серпня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №34287-08/2023, за яким останній надано позику в сумі 3000 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2,5% в день. 29 серпня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №36326-08/2023, за яким останній надано позику в сумі 2000 грн. на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2,5% в день. 01 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №00735-11/2023, за яким останній надано позику в сумі 1500 грн. на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2,5% в день. 21 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21032024, за яким згідно витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №34287-08/2023 від 27 серпня 2023 року, №36326-08/2023 від 29 серпня 2023 року та №00735-11/2023 від 01 листопада 2023 року. Указані договори позики та кредитні договори укладені у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2 ст.1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Відповідно до частини 1статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19) вказано, «що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі». На підтвердження позовних вимог позивачем надано лише копії укладених з відповідачем договорів позики та договорів про надання фінансового кредиту кредитних договорів, а також копії договорів факторингу, витяги з реєстру боржників та розрахунки заборгованості, які містять лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо. Такий розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Аналогічний висновок щодо оцінки односторонніх документів банку міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 та Верховного Суду України від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15). Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Крім того, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладених договорів та наявність у неї заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Однак, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18. Самі по собі витяги з реєстру боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості, складені позивачем, не є належним та достатнім доказом отримання відповідачем кредиту. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем позовні вимоги недоведені, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: dismissed