Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 9 191,30 доларів США вигляді 3% річних від простроченої суми за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Позов мотивовано тим, відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11396947000, укладеного 23.09.2008 між позивачем та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 57 190, 00 доларів США. У порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконувала свої зобов`язання у результаті чого допустила заборгованість. У зв`язку із цим АТ "Укрсиббанк звернулось до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. було засвідчено, що строк платежу за кредитом настав 15.05.2009 року та вчинено виконавчий напис від 18.08.2009 за №3133 та запропоновано звернути стягнення на квартиру, що на праві власності належить [PERSON] з метою погашення суми простроченого основного боргу 57190.00 дол. США, прострочених відсотків 5494.41 дол.США, разом простроченого боргу та процентів 62684.41 дол.США, сума пені 2500.63 грн., сума неустойки 500.00 грн. Виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання. Виконавче провадження триває. За період з 18.08.09 по 03.09.2009 надійшло на рахунок погашення відсотків за кредитним договором всього 176.06 дол США, а саме 19.08.2009 - 100.43 дол. США, 25.08.2009 - 0.64 дол. США, 03.09.2009 - 74.99 дол. США. Станом на 13.09.2024 року залишається не погашеною заборгованість у розмірі 62508.35 дол.США (62684.41 - 176.06). Відповідно до положень ст.625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, за прострочення погашення суми боргу у розмірі 62508.35 дол.США просить стягнути з відповідачки 3 % річних у розмірі 9191 дол.США 30 цит за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року. Ухвалою суду від 02.10.2024 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження у справі. 18.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає, що вчиненням 18 серпня 2009 року виконавчого напису, яким звернуто стягнення на належну [PERSON] на праві власності квартиру, в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору банк здійснив право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. АТ «Укрсиббанк» з позовом про стягнення суми кредиту та процентів за його використання не звертався. Строк позовної давності про стягнення основного боргу, прострочених відсотків в загальній сумі 62508,35 дол. США закінчився 18 серпня 2012 року через три роки з дня вчинення виконавчого напису про звернення на іпотечне майно в рахунок погашення основної суми боргу та процентів за користування кредитом згідно кредитного договору Вказує, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. За наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову. 26.11.2024 представником позивача подано письмові пояснення, відповідно до яких вважає що відзив подано не у встановлений строк. Крім того вважає доводи, викладені у відзиві необґрунтованими з огляду на те, що відповідачем не надано жодних обґрунтувань чи доказів у вигляді контрозрахунку заборгованості чи доказів спростування пред`явлених вимог. Вказує, що звернення з вимогою про дострокове повернення всіх сум не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Щодо доводів представника позивача, викладених у поясненнях стосовно строку подання відзиву суд зазначає, що відзив на позовну заяву є заявою по суті справи. Вимоги до відзиву на позовну заяву передбачені\~статтею 178 ЦПК України. За змістом ч. 8\~ст. 178 ЦПК України,\~суд вирішує справу за наявними матеріалами без урахування позиції відповідача по справі виключно у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Разом з тим, враховуючи, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, тобто зміст відзиву становить позиція відповідача щодо спірних правовідносин по суті заявленого спору, суд не може не прийняти таку позицію до розгляду, оскільки позиція сторони позивача, викладена ними у письмових поясненнях від 26.11.2024, що містяться в матеріалах справи. Розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 23.09.2008 між позивачем та [PERSON] (позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №1139694700, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 57190,00 доларів США, які останній зобов`язувався повертати та сплачувати проценти шляхом сплати до 23 числа місяця ануїтет них платежів у розмірі 735,00 дол. США, але в будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 20.10.2028 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, відповідно до п. 2.1. кредитного договору було укладено: договір іпотеки №94162 від 23.09.2008 року за умовами якого в іпотеку передавалася двокімнатна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу; порука [PERSON] ; порука [PERSON] . Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. було засвідчено, що строк платежу за кредитом настав 15.05.2009 року та вчинено виконавчий напис від 18.08.2009 за №3133 та запропоновано звернути стягнення на квартиру, що на праві власності належить [PERSON] з метою погашення суми простроченого основного боргу 57190.00 дол. США, прострочених відсотків 5494.41 дол.США, разом простроченого боргу та процентів 62684.41 дол.США, сума пені 2500.63 грн., сума неустойки 500.00 грн. Виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання та виконавче провадження триває. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (Постанова КЦС ВС від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, провадження № 61-261св22). Звертаючись в суд з позовом, АТ "Укрсиббанк" просило стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 9 191,30 доларів США вигляді 3% річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Матеріалами справи стверджується, що 3% річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору було змінено видачею 18.08.2009 виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на нерухоме майно. В зв`язку з цим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на наступний день з дня видачі виконавчого напису. Доказів завершення позасудового врегулювання у передбаченому ч. 8 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" порядку та припинення в зв`язку із цим зобов`язань відповідачки за кредитним договором, позивачем суду не надано. З позовними вимогами АТ "Укрсиббанк" про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) у цій справі не зверталось. Як роз`яснив Верховний Суд у вищезгаданій постанові, приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Враховуючи викладене вище, а також застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ "Укрсиббанк" до [PERSON] необхідно відмовити, в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed