Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-річного віку, а також відшкодувати витрати понесенні на правничу допомогу, які складають 1 000 гривень. Позов мотивований тим, що позивач із відповідачем з 07.03.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2014 року було розірвано. Від шлюбу в подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Повнолітня донька сторін продовжує навчання та є студенткою Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, на факультет права, публічного управління і менеджменту, за денної комерційної форми навчання, термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. Донька потребує допомоги обох батьків в період навчання. Позивачу важко самостійно утримувати дитину та забезпечити їй достатній рівень життя, оскільки батько після набуття донькою повноліття перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.11.2024 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, звернулася з заявою в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, але його представником адвокатом Федчук С.М. подано до суду відзив на позовну заяву та заяву, в якій просила справу розглядати за їх відсутності, та зазначила про те, що відповідачем позовні вимоги визнаються у повному обсязі. На підставі п.п. 1-2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 07.03.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2014 року було розірвано (а.с 11). Від шлюбу в подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с 7). Згідно судового наказу від 16.11.2021 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі частки від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не більше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 12). Вищезазначені аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) стягувалися з відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , і в подальшому від відповідача жодних аліментів чи інших коштів не надходило. Повнолітня донька сторін продовжує навчання та є студенткою Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, на факультет права, публічного управління і менеджменту, за денної комерційної форми навчання, термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028, що підтверджується наявними у матеріалах справи: довідкою №01/138 від 21.10.2024 за підписом декана факультету права, публічного управління і менеджменту [PERSON] та студентським посвідченням серія [NUMBER] (а.с. 9, 10). У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 199 ч.1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Зазначена постанова підтримана постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року по справі № 754/866/18. З огляду на викладене суд констатує, що наведеними вище, описаними судом доказами доведена обов`язкова сукупність таких юридичних фактів: походження [PERSON] , [INFO] , від відповідача, досягнення нею 18 років, її вік є меншим 23 років, продовження нею навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, що не заперечується відповідачем. Отже, суд бере до уваги те, що [PERSON] є повнолітньою донькою позивача та відповідача, продовжує навчання на платній основі, повнолітня донька інших доходів не має, потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання, а відповідач має змогу надавати сину таку допомогу, перешкод для виконання ним обов`язку у виді сплати аліментів по утриманню власної повнолітньої дитини у розмірі достатньому для забезпечення її життєвих потреб судом не встановлено. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом приймаються до уваги ті обставини, що відповідач, позовні вимоги визнає, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а тому, з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін та повнолітньої дитини, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з продовженням ним навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 07.11.2024 до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] , [INFO] , 23-річного віку, тобто до [INFO] . Вказаний розмір аліментів на переконання суду є справедливим та достатнім для матеріального забезпечення повнолітньої [PERSON] на час його навчання, з огляду на спільний та рівний обов`язок як батька, так і матері по матеріальному утриманню дітей, а також враховуючи, що відповідач не заперечував проти такого розміру аліментів. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується наступне. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем надано документи на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн. 00 грн. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, визнання таких витрат відповідачем, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп. є завищеними та недостатньо обґрунтованими і підлягають відшкодуванню. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору, інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved