Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] за договором оренди з правом викупу № 1144210218084 від 18.02.2021 року в розмірі 25182,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.02.2021 року між ТОВ «Будинок Комфорту» та [PERSON] укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144210218084 у порядку, визначеному ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію», за яким ТОВ «Будинок Комфорту» надав [PERSON] у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди з подальшим переходом права власності на умовах, передбачених Правилами надання майна у оренду, а [PERSON] прийняла об`єкт оренди у строкове платне володіння та користування, а також зобов`язання сплачувати ТОВ «Будинок Комфорту» орендну плату. ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, передавши [PERSON] у володіння та користування погоджений об`єкт оренди. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання зі сплати орендних платежів належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за договором. 03.07.2023 року між ТОВ «Будинок Комфорту» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-28/23, за яким ТОВ «Свеа Фінанс» отримало від ТОВ «Будинок Комфорту» право вимоги до [PERSON] за договором оренди майна з правом викупу № 1144210218084 від 18.02.2021 року, що складається з права вимоги заборгованості за договором у загальному розмірі 25182,00 грн, з яких: 16788,00 грн заборгованість за простроченими орендними платежами; 8394,00 грн нарахована пеня. Посилаючись на вказані обставини та не виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] зазначену суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. При зверненні до суду з позовною заявою подав клопотання, відповідно якого просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечив. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 04.11.2024 року та 10.12.2024 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, за адресою вказаною позивачем в позовній заяві, що підтверджується поштовим конвертом з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», крім того, повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при тому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від неї не надходили. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18.02.2021 року між ТОВ «Будинок Комфорту» та [PERSON] в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144210218084, відповідно до п. 1 якого ТОВ «Будинок Комфорту» зобов`язалося передати [PERSON] у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди (Тип товару: Смартфон, Модель товару: Smart/tel Samsung Galaxy A12 4/64 Red (SM-A125FZRVSEK) з наступним переходом права власності на такий об`єкт до [PERSON] на визначених правилах та умовах, а [PERSON] зобов`язалася прийняти об`єкти оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність на визначених умовах, а також сплачувати ТОВ «Будинок Комфорту» орендну плату. Відповідно до п. 3 договору передбачено, що передача об`єкту оренди здійснюється за товарно-транспортною накладною або іншим документом перевізника, що підтверджує факт передачі та отримання об`єкта оренди. Підписанням документа про передачу у користування [PERSON] підтверджує факт отримання об`єкту оренди у належному стані. Умовами договору оренди (п. 3) сторонами погоджено, що розмір орендної плати становить 1399,00 грн, які сплачуються [PERSON] до 18-го числа кожного наступного календарного місяця, що слідує за місяцем укладення договору протягом усього строку оренди, останнім днем внесення платежу є 18.02.2022 року. Відповідно до п. 4 договору сторони погодили застосування способу забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки, а саме право ТОВ «Будинок Комфорту» право нараховувати пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених орендних платежів за цим договором. Таким чином, судом підтверджено, що 29.07.2021 року між ТОВ «Будинок Комфорту» та [PERSON] було укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144210218084, на підставі якого між сторонами виникло зобов`язання на вищезазначених умовах. Судом встановлено, що згідно експрес-накладної № 20450348669637 від 19.02.2021 року, ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання за договором оренди майна з правом викупу виконало у повному обсязі, передавши у встановлений в договорі строк [PERSON] визначений об`єкт оренди. З розрахунку заборгованості за договором оренди судом підтверджено, що [PERSON] свої зобов`язання зі сплати орендних платежів у повному обсязі не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 25182,00 грн, з яких: 16788,00 грн заборгованість за простроченими орендними платежами; 8394,00 грн нарахована пеня. 03.07.2023 р. між ТОВ "Будинок Комфорту" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" (після перейменування ТОВ "Свеа Фінанс") було укладено Договір факторингу № 01.02.-28/23, відповідно до умов якого ТОВ "Будинок Комфорту" передає Фактору, а Фактор набуває Прав вимоги Клієнта за Договорами та сплачує Клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Згідно з підпунктом 3.1.3 Договору факторингу сторони погодили, що право вимоги переходить до Фактора (Позивача) з моменту підписання Договору факторингу після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за договорами оренди. Разом з правами вимоги Фактору (Позивачу) переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували у Клієнта (Орендодавця) на момент переходу цих прав та передбачених Договором оренди. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу передбачено, що загальний розмір Заборгованостей складаєтся з: заборгваності зі сплати сум орендної плати за Договорами оренди, сум неустойки, обов`язок сплати яких виникає у зв`язку з невиконанням умов Договорів оренди та сум вартості викупу орендованого майна, що Фактор матиме право самостійно нарахувати Боржникам за Договорами оренди у зв`язку із розірванням Договорів оренди внаслідок прострочення сплати Боржниками орендної плати за Договорами оренди. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу погоджений перелік Боржників, їх Договорів оренди, Права вимог за якими відступаються за цим Договором Факторингу, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості, а також інших даних у разі їх наявності у Клієнта, за формою, наведеною в Додатку № 1 до цього Договору (Реєстр Боржників). Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 03.07.2023 р. № 01.02-28/23 загальна заборгованість [PERSON] за договором оренди з правом викупу (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 25182,00 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних інших. В п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, по електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, всі дії [PERSON] при укладенні договору оренди майна з правом викупу № 114421028084 від 18.02.2021 року підтверджувалися та підписувалися електронним підписом за допомогою одноразових ідентифікаторів, які направлялися на мобільний номер телефону відповідача [PERSON] [NUMBER] , що підтверджується довідкою про послідовність дій ТОВ "Будинок Комфорту" та клієнта [PERSON] , тел. [NUMBER] щодо укладення договору № 114421028084 від 18.02.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі (Log-File). Таким чином встановлено, що в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора було укладено договір між [PERSON] та ТОВ "Будинок Комфорту", при цьому орендарем в договорі зазначено: [PERSON] , ІПН [NUMBER] , документ, що посвідчує особу серії [NUMBER] , виданий Компаніївським РС УДМС України в Кіровоградській області, тел. [NUMBER] . Експрес-накладною № 20450348669637 від 19.02.2021 року підтверджується, що на виконання умов договору оренди майна з правом викупу від 18.02.2021 року № 114421028084, ТОВ «Будинок Комфорту» направила саме [PERSON] товар - Smart/tel Samsung Galaxy A12 4/64 Red. В той же час, позивачем додано до договору оренди майна з правом викупу № 114421028084 від 18.02.2021 року копії паспорта серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , 04.08.2016 року Компаніївським РС УДМС України в Кіровоградській області та картки фізичної особи - платника податків на ім`я [PERSON] , виданої Долинською МДПІ 01.10.2010 року, відповідно яких, прізвище і`мя та по батькові особи з якою укладено зазначений договір зазначено « [PERSON] ». Також суд зазначає, що на виконання вимог ст. 187 ЦПК України, судом було здійснено запит даних Єдиного державного демографічного реєстру щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , однак за вказаними параметрами особу не знайдено. Тому судом було направлено запити, щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] до Управління ДМС у Кіровоградській області та Мар`янівської сільської ради. Згідно із відповіддю Управління ДМС у Кіровоградській області [PERSON] , [INFO] - не значиться зареєстрованою. Відповідно до повідомлення голови Мар`янівської сільської ради Флоря А. від 20.09.2024 року № 728, місце проживання громадянки [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою [ADDRESS] . Отже, з вищевикладеного вбачається, що поданий позивачем, на підтвердження заявлених вимог, договір оренди майна з правом викупу № 114421028084 від 18.02.2021 року є такими, що не підписаний відповідачем [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У ч. 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. Отже, відсутність підпису відповідача [PERSON] на договорі оренди майна з правом викупу № 1144210218084 від 18.02.2021 року свідчить про те, що відповідач не є стороною укладеного кредитного договору. Враховуючи, що позивачем інших доказів на підтвердження обставин укладення договору оренди майна з правом викупу № 114421028084 від 18.02.2021 року та подальшого отримання відповідачем об`єкта оренди, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставини наявності у відповідача [PERSON] обов`язку повернути заборгованість за договором оренди майна з правом викупу № 114421028084 від 18.02.2021 року у розмірі 25182,00 грн., а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. За приписами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на положення частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed