Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення. 10 жовтня 2023 року [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказаний позов було розподілено до провадження судді Бойка О.М. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року справу було направлено за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2023 року, матеріали цивільної справи було повернуто до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, у зв`язку із тим, що вулиця проживання заявника помилково визначена за Червоногвардійським районом м. Макіївка, проте у зв`язку із тим, що у [ADDRESS] є у двох районах міста (Советському та Червоногвардійському) Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області була помилково визначена підсудність даної справи. 14 грудня 2023 року матеріали цивільної справи повернулись до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2023 року заяву було повернуто заявнику. Не погодившись із таким рішенням суду 09 січня 2024 року заявник [PERSON] звернувся із апеляційною скаргою до Дніпровського апеляційного суду на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2023 року у справі 175/6571/23. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу було задоволено та ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2023 року про повернення заяви - скасовано та справу направлену для продовження розгляду до суду першої інстанції. 21 березня 2024 року матеріали позовної заяви повернулись з Дніпровського апеляційного суду для продовження розгляду судом першої інстанції. В заяві [PERSON] просить суд встановити факт укладання договору про надання правової допомоги №1655/21 від 06 травня 2021 року між адвокатом [PERSON] та клієнтом [PERSON] , який діяв з 06 травня 2021 року по 30 грудня 2021 року. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 06 травня 2021 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 1655/21 з метою складання процесуальних документів та звернення до суду з позовом. На виконання даного договору адвокатом було подано позовну заяву до Донецького окружного адміністративного суду (справа №200/8405/21), який виніс рішення по справі, дане рішення частково було скасовано постановою Першого апеляційного адміністративного суду, та ухвалою від 08 лютого 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 у справі №200/8405/21 за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною за зобов`язання вчинити певні дії. Наразі у адвоката [PERSON]. у зв`язку з війною не зберігся оригінал договору про надання правової допомоги № 1655/21 від 06 травня 2021 року, а заінтересована особа знаходиться на окупованій території України. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Зареєстроване місце проживання заінтересованої особи, [PERSON] - [ADDRESS] , іншої адреси реєстрації чи проживання заінтересованої особи заявнику не відомо. Відправка листів з описом вкладення відбувається через відділення АТ «Укрпошта», однак на офіційному сайті АТ «Укрпошта» розміщено офіційну інформацію, що починаючи з 27.03.2014 року поштові відправлення АТ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою м. Донецьк та повертаються у зворотному напрямку. За даних обставин АТ «Укрпошта» не має можливості пересилати поштові відправлення до м. Донецьк. Метою встановлення факту, за ствердженнями заявника є те, що встановлення факту необхідне заявнику для звернення до суду для стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу, яку йому надав [PERSON] . Внаслідок вищевказаного заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту укладання договору про надання правової допомоги №1655/21 від 06 травня 2021 року між адвокатом [PERSON] та клієнтом [PERSON] , який діяв з 06 травня 2021 року по 30 грудня 2021 року. В судовому засіданні заявник не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Надав заяву в якій підтримав вимоги заяви та просив суд задовольнити їх. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні вимог заяви з огляду на наступне. [PERSON] стверджує, що мав укладений договір із [PERSON] про надання правничої допомоги для участі у справі №200/8405/21. Наразі у адвоката [PERSON]. у зв`язку з війною не зберігся оригінал договору про надання правової допомоги № 1655/21 від 06 травня 2021 року, а заінтересована особа знаходиться на окупованій території України. В додатках до заяви надав копію договору № 1655/21 від 06 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7) Також, надав копію адміністративного позову [PERSON] , де [PERSON] вказаний представником позивача. (а.с. 5-6) Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється Главою 6 ЦПК України (ст.ст.315-319). За положеннями статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина 1). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2). Згідно зі ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт (ч.1). До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч.2). Також, за приписами ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. [PERSON] надав до суду нібито копію договору між ним та [PERSON] та копію складеного адміністративного позову в якому заявник [PERSON] є представником [PERSON] . Наразі, заявник просить встановити факт укладення цього договору для звернення до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення грошових коштів за виконану правничу допомогу. Частина 6 статті 294 ЦПК України містить норму в якій зазначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Як вбачається, із особливостей окремого провадження у цивільному процесі, в цих справах немає відповідачів, а можуть лише бути зацікавленні особи. Оскільки заява [PERSON] , в якій [PERSON] є зацікавленою особою в майбутньому буде використана як правова підстава для звернення до суду із вимогами майнового характеру, а саме: стягнення коштів із зацікавленої особи по цій справі, то таким чином можуть бути порушенні її права та інтереси під час розгляду справи у окремому провадженні, та зацікавлена особа буде позбавлена можливості надати свої заперечення, або подати зустрічний позов, тобто повноцінно використати свої права сторони цивільного провадження за принципами змагальності. Також, додатково слід зазначити, що зацікавлена особа знаходиться на тимчасово окупованій території України, що вкрай ускладнює здійснення нею своїх прав по захисту своїх прав та інтересів, а також значне ускладнення для суду для повідомлення особи про розгляд справи. Враховуючи це, судом встановлено, що фактично буде існувати спір про право (матеріальне) між заявником та заінтересованою особою, про що вказує сам заявник, суд не може задовольнити вказану заяву. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Як визначено ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження є самостійним видом цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту інтересів громадян і організацій. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК У країни). Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Проте, всупереч вимогам ЦПК України, [PERSON] не надав жодного належного посилання на підтвердження того, що заявник дійсно надавав правову допомогу [PERSON] . Самі лише посилання на факт, не можуть свідчити про його дійсність. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що заяву слід залишити без задоволення у повному обсязі. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed