Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

03.10.2024 року позивач в особі свого представника за ордером адвоката Маслюженко Миколи Павловича як представника адвокатського об`єднання «Альянс длс» звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-507-007245-19-980, укладеним між відповідачем та АТ «Ідея банк» 15.04.2019 року строком дії до 15.04.2024 року, у розмірі 36484,43 грн., яка складається із 9883,09 грн. - заборгованості за основним боргом, 19228,60 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 5542,95 грн. - інфляційних витрат та 1769,79 грн. - 3% річних, а також судові витрати, з яких 2422,40 грн. - судового збору, не відомої станом на час звернення до суду суму оплати послуг поштового зв`язку відповідно до розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку та 5200,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. Підставою вказаних дій зазначив неналежне виконання відповідачем вимог первинного кредитного договору у визначені договором між первинним кредитором та відповідачем строки. Вимоги за вказаним договором спочатку були переданні первинним кредитором другому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» на підставі договору факторингу №16/11-23, а згодом вже позивачу по справі від другого кредитора на підставі договору факторингу від 29.12.2023 року №29/12-23. Ухвалою судді від 14.10.2024 року справу було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по ній без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову, встановлено, що представником позивача у справі є адвокатське об`єднання «Альянс длс» (код ЄДРПОУ - 45236774) (а.с.60). Позивач та його представник про вказану ухвалу були повідомлені належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.62-63), а відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.64). Відзив від відповідача не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 15.04.2019 року між акціонерним товариством «Ідея банк» та відповідачем було укладено угоду №С-507-007245-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до якого первинний кредитор та відповідач погодили відкриття відповідачу рахунку АТ «Ідея банк», видачу банківської картки, встановлення кредитного ліміту у розмірі до 10000,00 грн. зі сплатою за його користування 24% (а.с. 42, зворотній бік - 43). Вказана угода не містила строку її дії, який, за загальним правилом, повинен у таких договорах визначатися строком дії виданої відповідачу банківської картки. Позивач, окрім копії вказаного договору, довідки-розрахунку заборгованості відповідача у розмірі 29171,69 грн. станом на 16.11.2023 року (а.с.40) та виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 15.04.2019 року до 16.11.2023 року (а.с.40, зворотній бік-41), жодних інших даних суду не надав, зокрема, емітованої та виданої відповідачу платіжної картки первинним кредитором зі строком її дії, лімітів, встановлених по картці, підтверджень отримання відповідачем кредитних коштів та розрахунку заборгованості у період з 31.01.2020 року до 16.11.2023 року. Таким чином, в даній справі неможливо встановити строк дії договору між позивачем та відповідачем, оскільки в даних правовідносинах він забезпечується строком дії виданої відповідачу картки, яку позивач, з власних мотивів, суду не надав. 16.11.2023 року між первинним кредитором та товаристовом з обмеженою відповідальністю «Сонаті» було укладено договір факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 року, відповідно до умов якого первинний кредит передав, а другий кредитор прийняв вимоги щодо вимог до відповідної кількості осіб (а.с.8-14), за яким другий кредитор сплатив належну для отримання відповідних прав ціну вимоги, зазначену у п.3.1 вищевказаного договору (а.с.17) та прийняв вимоги до відповідача у розмірі 29171,69 грн. до реєстру боржників №1 від 16.11.2023 року (номер відповідача 2585)(а.с.15-16). 29.12.2023 року між другим кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до якого вже другий кредитор передав, а позивач прийняв вимоги до відповідної кількості осіб (а.с.18-24), за яким позивач сплатив належну для отримання відповідних прав ціну вимоги, зазначену п.3.1 вищевказаного договору (а.с.26, зворотній бік - 28) та прийняв вимоги до відповідача у розмірі 29171,69 грн. відповідно до витягу з реєстру боржників №1 (а.с.29). Вирішуючи справу по суті, суд встановлює, що позивач не довів той факт, що договір між первинним кредитором та відповідачем взагалі діяв до 16.11.2023 року, оскільки у справі відсутні докази строку дії виданої відповідачу картки, відповідно вважати, що вказаний договір діяв поза межами 31.01.2020 року не можна. Щодо заборгованості. З належних доказів для встановлення заборгованості суду надана виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 15.04.2019 року до 16.11.2023 року (а.с.40, зворотній бік-41), в якій зазначено рух коштів по рахунку відповідача у первинного кредитору період 15.04.2019 року - 31.01.2020 року. Станом на 31.01.2020 року дебет по ній становить 13646,23 грн. та кредит 13646,23 грн., що для суду вказує на те, що жодної заборгованості станом на час закінчення строку дії договору між первинним кредитором та відповідачем 31.01.2020 року заборгованості на рахунку відповідача немає. Наявна довідка-розрахунок заборгованості від 16.11.2023 року від первинного кредитора на суму 29171,69 грн. (а.с.40) не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не є первинним бухгалтерським документом на відміну від виписки по рахунку, не містить деталізації нарахувань, зокрема у період з 31.01.2020 року до 16.11.2023 року (як і за що нараховувалося тіло кредиту, як обраховувалися проценти, чи були платежі від відповідача тощо). Вказана довідка є одностороннім документом первинного кредитора, який застосовується у власній базі АТ «Ідея банк», а тому не може судом прийматися до розгляду саме як доказ, оскільки не містить порядку розрахунку заборгованості із прив`язкою її до укладеного 15.04.2019 року договору. Інших доказів заборгованості позивач не надав, а тому як контрагент другого кредитора повинен нести відповідальність за усі докази, які він отримує при переході до нього відповідних вимог до відповідача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За змістом пункту 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Довідки-розрахунки заборгованості такими документами не є. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні виписки з особового рахунку відповідача за період з 31.01.2020 року до 16.11.2023 року, а станом на 31.01.2020 року у нього за єдиною наявною випискою немає заборгованості перед первинним кредитором, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що у відповідача взагалі наявна заборгованості перед позивачем, у тому числі, у розмірі, вказаному у розрахунку. За відсутності доказів про нарахування з оплатами відповідача не має можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку боргу у позові. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Великої Палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) було зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором без надання конкретних доказів здійснення ним дій для отримання кредиту та не повернення кредитних коштів у визначений строк. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи, зокрема судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. Витрати на поштову кореспонденцію, заявлені позивачем до стягнення, відповідно до вимог ЦПК України не входять до складу судових витрат на стягненню за результатами розгляду справи не пядлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed