Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась 06.09.2022 р. до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. В позовній заяві зазначила, що їй на праві приватної власності належали 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначене нерухоме майно набуто позивачем: 1/3 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 10.09.2012 р. за реєстровим номером № 4-1920 та 1/3 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Мотор Січ» 03.07.1995 р. за № 1922. Співвласником 1/3 частки зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Мотор Січ» 03.07.1995 р. за № 1922, є донька позивача - відповідач [PERSON] . У вересні 2019 р. вона отримала побутові травми внаслідок падіння на вулиці, в результаті чого була госпіталізована до Запорізької лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: закритий уламкови перелом ліктьового відростку ліктьової кістки правого передпліччя за зміщенням фрагментів; закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням фрагментів; закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням; дисциркуляторна енцефалопатія змішаного генезу на фоні хронічної лімфоцитарної лейкемії. В лікарні позивач двічі була прооперована. На стаціонарному лікуванні вона перебувала з 13.09.2019 р. по 16.10.2019 р., після чого була виписана додому для подальшого амбулаторного лікування, яке проходить на час звернення до суду. Внаслідок хронічного захворювання на лейкемію вона петребує постійної медичної допомоги, лікування, проходження систематичних медичних оглядів лікарями, яке ускладнено внаслідок перелому правої руки та шийки правого стегна. По квартирі вона пересувається за допомогою ходунців. Восени 2019 р., одразу після її виписки із стаціонару лікарні, відповідач почала вести з нею перемовини про необхідність вирішити питання щодо належної їй частки квартири. Відповідач запевняла, що буде за нею доглядати, надавати необхідну допомогу в лікуванні та побуті, але при цьому наполягала на укладенні договору довічного утримання з метою, у майбутньому, отримати у власність всю квартиру в цілому. Внаслідок поганого самопочуття, хворобливого стану здоров`я та похилого віку, довіряючи своїй доньці, вона підписала (не читаючи) документи, які додому їй принесла жінка, припускає, що нотаріус. При цьому будь-яких пояснень, роз`яснень юридичних наслідків або з`ясування її волевиявлення на розпорядження майном від нотаріуса не почула. Всі документи, які принесла з собою нотаріус, вона давала прочитати доньці [PERSON] , а після підтвердження нею, що все в документах викладено правильно, позивач за пропозицією нотаріуса їх підписала. На початку серпня 2022 р. у неї з відповідачем почалися конфлікти з приводу користування квартирою. Донька заборонила їй виходити з кімнати, яку позивач займає, та пересуватись по квартирі. На зауваження, що вона є власницею більшої частки квартири, відповідач заявила, що вся квартира належить їй, а вона може йти куди завгодно. При цьому відповідач пояснила, що свою частку квартири позивач їй подарувала, тому вона є єдиною власницею квартири в цілому. Вважає, що скориставшись її поганим самопочуттям, станом здоров`я, потребою в стороннній допомозі, відповідач ввела її в оману, внаслідок чого, як з`ясувалось на теперішній час, вона підписала довіреність на ім`я сторонньої особи [PERSON] (подруги відповідача), якою уповноважила [PERSON] подарувати належну їй частку квартири відповідачу. Довіреність була посвідчена 07.11.2019 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. за реєстровим № 3529. На підставі зазначеної довіреності [PERSON] , від імені позивача уклала договір дарування 2/3 часток квартири за адресою: [ADDRESS] на користь відповідача по справі. Договір дарування посвідчений 28 листопада 2019 р. приватним нотаріусом міського нотаріального округу Пудлик І.М. за реєстровим № 3737. Крім того, як з`ясувалось пізніше, крім довіреності позивач підписала заповіт, за текстом якого належну їй частку квартири за адресою: [ADDRESS] заповіла відповідачу [PERSON] , належний їй автомобіль ВАЗ-2103, 1977 року випуску заповіла онуку [PERSON] , а гараж, розташований в м.Запоріжжі заповіла старшій доньці [PERSON] . Заповіт посвідчено 18 листопада 2019 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. за реєстровим номером 3637. З нотаріусом вона спілкувалась лише один раз, коли вона приходила до неї додому, оскільки внаслідок перенесених операцій позивач не могла виходити на вулицю. Як свідчать копії документів, наданих нотаріусом, довіреність від 07.11.2019 р. посвідчена нотаріусом у неї вдома за адресою: [ADDRESS] , у «зв`язку з хворобою Лисун Л.І.» о 17.05 год. Заповіт від 18 листопада 2019 р., як зазначено за текстом, складено у приміщенні, що є робочим місцем приватного нотаріуса [PERSON] за адресою: м.Запоріжжя, вул.Червона, 3 о 15.20 год. Позивач зазначає, що не мала наміру за життя позбавлятися єдиного житла а саме 2/3 часток квартири, тому вважає, що підписуючи довіреність на право розпорядження належним їй майном, мала на увазі укладення договору довічного утримання, але ніяк не договору дарування частки квартири, проте відповідач ввела її в оману щодо дійсної природи правочину. Посилаючись на ст.ст.203, 216, 229, 717 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 28.11.2019 р. між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. за реєстровим номером 3737; застосувати наслідки недійсності правочину. Ухвалою від 19.09.2022 р. відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 17.10.2022 р. 17.10.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 21.11.2022 р. на підставі розпорядження № 8 від 08.09.2022 р. 21.11.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 13.12.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.198 ЦПК України. 13.12.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 07.02.2023 р. 07.02.2023 р. розгляд справи відкладено на 10.02.2023 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 10.02.2023 р. розгляд справи відкладено на 21.02.2023 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 21.02.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 09.03.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику свідків. 09.03.2023 р. розгляд справи відкладено на 03.05.2023 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 03.05.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 08.05.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 08.05.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 29.05.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику свідків. 29.05.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.06.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 20.06.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 11.07.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 11.07.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.09.2022 р. на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 21.09.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 16.10.2023 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 16.10.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.11.2023 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 02.11.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 01.12.2023 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 01.12.2023 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 04.04.2024 р. відновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 25.04.2024 р. 25.04.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 04.06.2024 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 04.06.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.06.2024 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 21.06.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 08.07.2024 р. через неможливість фіксації судового процесу у зв`язку з відсутністю електропостачання. 08.07.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 19.07.2024 р. на підставі ч.1 ст.240, п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 19.07.2024 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 21.10.2024 р. відновлено провадження, призначено судове засідання на 28.11.2024 р. 28.11.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.12.2024 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України за клопотанням представника позивача. В судовому засіданні позивач та її представник в процесі розгляду справи просили задовольнити позов з підстав, що в ньому викладені. Позивач зазначала, що не підписувала довіреність, посвідчену 07.11.2029 р. приватним нотаріусом Пудлик І.М., та не мала наміру дарувати належну їй частку квартири. Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач під час розгляду справи просили відмовити в задоволенні позовних вимог з мотивів, які наведені у відзиві (т.1 а.с.29-33). Третя особа приватний нотаріус Пудлик І.В. в процесі розгляду вказала, що при посвідченні довіреності та договору дарування керувалась положеннями діючого законодавства, надала письмові пояснення по суті позову (т.1 а.с.131). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 листопада 2019 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] , кожна вправі діяти самостійно: бути її представником з усіма необхідними повноваженнями….проведення інвентаризації та реєстрації у встановленому законодавством порядку її права власності на всю оформлену на її ім`я частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] …..; подарувати всю належну їй частку квартирі [PERSON] та ін… Довіреність зареєстровано в реєстрі за № 3529 (т.1 а.с.75). 28 листопада 2019 р. приватним нотаріусом ЗМНО Пудлик І.М. посвідчено договір дарування 2/3 часток трикімнатної квартири, розташованої за даресою: [ADDRESS] , житловою площею 36,9 кв.м., загальною площею 63,74 (т.1 а.с.80-81). Згідно висновку експерта № СЕ-19/108-24/14975-ПЧ від 10.10.2024 р. (т.2 а.с.91-100), досліджуваний підпис, який міститься у графі «підпис» довіреності від 07.11.209 р. зареєстрований в реєстрі за № 3529, посвідченій приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. та досліджуваний підпис, який міститься у графі «підпис» заповіту від 18.11.2019 р., зареєстрованому в реєстрі за № 3637, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М., виконані, ймовірно, однією особою. Досліджуваний короткий рукописний запис « [PERSON] » у графі «підпис» довіреності від 07 листопада 2019 р., зареєстрованій в реєстрі за № 3529, посвідченій приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. та досліджуваний короткий рукописний запис «Лысун Л.И.» у графі «підпис» заповіту від 18.11.2019 р., зареєстрованому в реєстрі за № 3637, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М., виконані однією особою. Пунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України). Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від\~\~08 червня 2022 року\~\~у справі № 229/6580/19, «довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.\~\~Зокрема, у разі вчинення правочину представником позивача, суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин». За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 710/475/20-ц. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно із ч. 1 статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно із ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У цій справі встановлено, що згідно з довіреністю від 07 листопада 2019 р., посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М., [PERSON] уповноважила [PERSON] , зокрема, подарувати всю належну їй частку квартири [ADDRESS] [PERSON] . Зміст вказаної довіреності свідчить про те, що довіритель [PERSON] надала право представнику [PERSON] на укладання конкретного договору - договору дарування належної їй на праві власності частки квартири [ADDRESS] , на користь конкретно визначеної особи \~ [PERSON] . На підставі зазначеної довіреності [PERSON] від імені [PERSON] 28 листопада 2019 р. уклала із [PERSON] нотаріально посвідчений договір дарування частки квартири, за умовами якого до [PERSON] (обдарована) перейшло право власності на\~2/3 частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , укладаючи оспорюваний договір дарування частки квартири, діяла в межах наданих їй повноважень.\~\~ Матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент укладення зазначеного договору дарування довіреність була припинена чи скасована [PERSON] , або підписана іншою особою.\~\~ Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] уповноважила [PERSON] на підписання від її імені договору дарування належної їй частки квартири. Видаючи довіреність, [PERSON] , як повнолітня та дієздатна особа повинна була розуміти правові наслідки своїх дій та те, що вона наділила [PERSON] , зокрема, правом дарування належного їй майна на користь [PERSON] . Відповідно до висновку Верховного Суду\~\~у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18, «юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї». Доводи позивача про те, що у неї було відсутнє вільне волевиявлення подарувати відповідачу належну їй частку квартири, спростовуються змістом довіреності\~від 07 листопада 2019 р., посвідченої приватним нотаріусом ЗМНО Пудлик І.М., в якій чітко зазначено, що позивач уповноважила [PERSON] розпоряджатися належною їй на праві приватної власності часткою квартири, у тому числі подарувати вказану нерухомість [PERSON] . З метою повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи судом були допитані свідки. Свідок [PERSON] зазначила, що є донькою позивача та рідною сестрою відповідача. Про існування договору дарування частки квартири [PERSON] дізналась в серпні 2022 р. Зі слів позивача відомо, що остання не мала наміру дарувати належну їй частку нерухомого майна, а мову вели лише про складання заповіту. Свідок [PERSON] надав свідчення про те, що є онуком [PERSON] . В вересні 2019 р. бабуся потрапила до лікарні та після виписки не могла самостійно пересуватись. Про обставини укладання договорів чи довіреності йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] надала свідчення аналогічні свідченням [PERSON] . Отже, допитані за клопотанням позивача свідки не надали суду об`єктивних відомостей, які б підтвердили відсутність у позивача вільного волевиявлення на відчуження належної їй частки квартири шляхом видачі довіреності на ім`я [PERSON] з правом її дарування. Свідок [PERSON] в суді надала свідчення про те, що сім`ю сторін по справі знає з 1995 р. Коли в 2019 р. [PERSON] потрапила до лікарні, свідок близько неділі надавала їй допомогу в медичному закладі, оскільки [PERSON] терміново викликали на роботу. В цей час [PERSON] попрохала [PERSON] бути її довіреною особою для укладення договору дарування частки квартири. З цією метою і на прохання позивача, свідок передала нотаріусу копії та оригінали особистих документів, і згодом від [PERSON] отримала нотаріально посвідчену довіреність. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є відповідно донькою та чоловіком відповідача, зазначили, що в той час коли позивач захворіла, то виявила бажання подарувати належну їй частку квартири [PERSON] . Покази зазначених свідків узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами та поясненнями приватного нотаріуса Пудлик І.М. Аналізуючи досліджені докази у сукупності з положеннями законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування недійсним слід відмовити. Оскільки у задоволенні первісних позовних вимог судом відмовлено, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога про застосування наслідків недійсності правочину. На підставі ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати. Повний текст рішення складений 06 січня 2025 р., у зв`язку з перебуванням судді в нарадчих кімнатах у кримінальних провадженнях у період 23 по 27 грудня 2024 р. та з 30 грудня 2024 р. по 06.01.2025 р.

Outcome: dismissed