Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом - третя особа), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з огляду на що, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] (надалі за текстом - дитина). Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що не втратив і ніколи не втрачав бажання продовжувати спілкування з його малолітньою донькою, утримувати її, брати учать у її вихованні, він продовжує вважати себе її батьком. Заочним Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2024 позовні вимоги задоволено. В подальшому, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2023 дану справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Суду від 09.01.2024 справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. За наслідками підготовчого засідання 22.10.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2024. У судове засідання 18.12.2024 учасники судової справи не прибули. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 18.12.2024 за відсутності учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. У судовому засіданні 18.12.2024 судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне. [INFO] у сторін народилась дитина, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.10.2010 (т.1, а.с.9). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/10333/13-ц від 13.09.2013 було розірвано шлюб між сторонами (т.1, а.с.8). З довідки дошкільного навчального закладу № 682 Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 5 від 04.01.2017 р. встановлено, що відповідач за період з 24.09.2012 р. по даний час не брав участі у вихованні дитини (не спілкувався з вихователями, не забирав дитину додому, не брав участі в батьківських зборах, не вирішував фінансових питань за перебування дитини в закладі) (т.1, а.с.16). В свою чергу з відповіді Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 від 09.10.2017 р. встановлено, що супровід дитини, здійснює позивач та бабуся дівчинки (т.1, а.с.17). Згідно характеристики на малолітню дитину видану 18.10.2017 р., яка надана ліцей-інтернатом № 23 «Кадетський корпус» Шевченківського району м. Києва від 19.06.2023, вихованням доньки займається тільки мати, яка постійно цікавиться навчанням доньки, піклується про її зовнішній вигляд, відвідує батьківські збори. Батько дитини участі в розвитку та вихованні дитини не бере, в ліцей жодного разу не приходив, у спішністю та поведінкою дитини не цікавиться, на контакт з вчителями та адміністрацією школи жодного разу не виходив (т.1, а.с.20). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2017 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подачі позову 09.04.2015 р. Відповідно до Довідки ТОВ "Українська служба безпеки та охорони" підприємством утримувались кошти з заробітної плати відповідча з лютого 2018 року по березень 2019 року (т.1, а.с.118-120). У червні, липні, серпні, грудні 2019 року та січні 2020 року відповідачем сплачувались аліменти по 1013,50 грн. 20.10.2022 відповідачем було сплачено позивачу 13822,77 грн. 08.11.2022 та 07.12.2022 відповідачем було сплачено позивачу 3603,75 грн. 07.10.2017 р. позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про надання дозволу на вивіз дитини за кордон з метою оздоровлення. Відповідач надав позивачу повноваження вирішувати всі питання щодо перебування дитини за кордоном, що підтверджується Заявою від 23.07.2019 року (т.1, а.с.117). В матеріалах справи наявний Висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] від 27.09.2018 №107-40/6920, в якому зазначено, зокрема, наступне. Мати з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання малолітньої [PERSON] є задовільними, про що працівниками служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації складено відповідний акт. Дитина забезпечена всім необхідним для проживання, виховання та повноцінного розвитку. Під час обстеження умов проживання працівники служби спілкувалися з малолітньою [PERSON] , яка повідомила, що свого батька вона не знає, бачила його лише на фотографіях. Також дівчинка повідомила, що батько ніколи до неї не приходив, не дарував їй подарунків, не вітав зі святами та не телефонував. У висновку вказано, що вихованням дитини займається позивач. Громадянин [PERSON] зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Працівниками служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області був здійснений виїзд за вищевказаною адресою, але потрапити до квартири та отримати пояснення від громадянина [PERSON] не виявилося можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Батька дитини неодноразово було запрошено до Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, але він не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Відповідно до довідки від 11.07.2018, наданої ТОВ «Омега», громадянка [PERSON] працює на посаді керуючий магазином та має стабільний дохід. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.09.2018 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.66-68). Аналогічні за змістом висновки та інформація викладені у Висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] від 29.05.2024 Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після розірвання шлюбу відповідач до дитини не приїздив та не телефонував, не цікавився її навчанням, станом здоров`я, не брав участі у забезпеченні харчування дитини, у покращенні умов її проживання, не вживав дій направлених на налагоджування контакту з дитиною, не приймав участі у фінансуванні будь-яких потреб дитини, не приймав участі у її вихованні. Вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на наведене, просила позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що не втратив і ніколи не втрачав бажання продовжувати спілкування з його малолітньою донькою, утримувати її, брати учать у її вихованні, він продовжує вважати себе її батьком. Відповідач зазначає, що позивач постійно створювала і продовжує створювати перешкоди для спілкування з дитиною: відключила усі електронні засоби зв`язку, змінила телефони доньки, не допускала у помешкання проживання дитини, не давала дозволу на зустрічі, хоча сама зверталася до нього з проханням дати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідач звертає увагу, що у нього відсутня заборгованість по платі аліментів та, що позивач своїми умисними діями створила конфліктну ситуацію, перешкоджаючи регулярним зустрічам відповідача з дитиною. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст.180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з п. 2 ч. 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Однак, це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (ст ст. 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів, викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167). Так, судом встановлено що сторони є батьками дитини, та є розлученими з 13.09.2013. Відповідач зазначає, що позивач створювала перешкоди у спілкуванні з дитиною, проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих аргументів. Крім цього, відповідачем не надано жодних доказів, які могли б підтвердити виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що вихованням дитини займається виключно позивач, а відтак, відхиляє доводи відповідача повністю. Також, судом враховується відсутність доказів сплати відповідачем аліментів у 2023 - 2024 році. Отже, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від належного виконання своїх обов`язків по вихованню, утриманню своєї доньки, не здійснює належного догляду за нею, не створює належних умов для їх проживання, фізичного та розумового розвитку, не цікавився її навчанням, станом здоров`я, а тому враховуючи дані обставини та перш за все інтереси малолітньої дитини, суд доходить до висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Outcome: approved