Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі представника посольства держави російська федерація в Польщі, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є громадянином України. У 2014 році російська федерація внаслідок проведення незаконного референдуму та агресивної політики захопила частину території України, в тому числі Автономну Республіку Крим і місто Севастополь, а 24 лютого 2022 року з надуманих підстав здійснила відкритий напад на Україну. Крім того, розв`язанням російською федерацією війни проти України призвело до порушення його прав, в тому числі права на мир, у зв`язку з чим йому завдано моральних страждань. Такі моральні страждання перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із незаконною збройною агресією російської федерації проти України, оскільки позивач щоденно зазнає стресу через постійні повітряні тривоги, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, втрату спокійного сну. Також він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, подолання апатії та забезпечення безпеки та захисту порушених прав. Окрім того, позивач є внутрішньо переміщеною особою, у зв`язку з чим втратив можливість проживати у належному останньому житлі та користуватись наявним у нього майном. За таких обставин [PERSON] просить суд стягнути з держави російська федерація на свою користь 10000000,00 гривень моральної шкоди, завданої йому порушенням прав внаслідок збройної агресії та окупацією частини території України, крім того стягнути з держави Україна на свою користь 1,00 гривню моральної шкоди, завданої порушенням його права на мир та 1,00 гривню моральної шкоди, завданої порушенням права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків. Ухвалою суду від 19.06.2024 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.07.2024 року до суду надійшов відзив на позов від представника Міністерства юстиції України, в якому заперечуються позовні вимоги. 13.11.2024 року ухвалою суду підготовче провадження по вказаній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача держави Україна в особі Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечила щодо заявлених позовних вимог. Представник відповідача російська федерація в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив від представника держави російська федерація на адресу суду не надходив. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є громадянином України згідно даних паспорта № [NUMBER] , виданого 17.05.2018 року. З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено\~постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України\~повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Зі змісту типового договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду АТ «Азовжитлосервіс» встановлено, що позивач разом із сім`єю проживав за адресою: [ADDRESS] , яке було знищено внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації міста, про що свідчать фотокопії зруйнованого житлового будинку. Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 29.10.2021 року та довідки від 02.04.2022 року №6825-5000676540 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач є внутрішньо переміщеною особою, внаслідок збройної агресії російської федерації відповідно до постанови КМУ №509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Щодо відшкодування моральної шкоди. Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з ч. 1\~ст.\~23\~ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже для відшкодування шкоди за правилами\~ст. 1167 ЦК\~необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Таким чином, частина перша\~статті 1167 ЦК України\~встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом. Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022\~із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України,а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами ч. 3\~ст. 82 ЦПК України. Чинним\~ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).(ст. ст.\~12,\~81,\~89 ЦПК України) Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії російської федерації, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями. Проте, це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що [PERSON] завдано моральної шкоди внаслідок незаконних (неправомірних) дій держави Україна в особі Міністерства юстиції України. За таких обставин слід дійти висновку, що [PERSON] не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за спричинену останньому моральну шкоду, а позов у цій частині є необґрунтованим. Водночас у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України [PERSON] зазнав фізичних та душевних страждань, переніс неодноразові стреси і побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми, позивач вживав додаткових зусиль для організації свого життя та покращення відносин з оточуючими людьми. Зазначені обставини підтверджуються даними виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] . При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує, що відповідно до довідки від 02.04.2022 року №6825-5000676540 позивач є внутрішньо переміщеною особою, та в результаті збройної агресії російської федерації проти України був змушений виїхати з місця постійного проживання за адресою: [ADDRESS] через бойові дії та втратив можливість користуватися належним йому житлом та майном. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/3789/17 від 10.04.2019). Суд вважає підтвердженим заподіяння позивачу російською федерацією моральної шкоди у вигляді душевних та фізичних страждань, приниження, стресу і побоювання за життя і безпеку своїх близьких та за своє життя, те, що він втратив спокійний сон, були порушені нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми, неодноразово був змушений переховуватись у непристосованих підвалах, ямах, каналах під час оголошення повітряних тривог, а також те, що війна накопичує у ньому постійний стрес. З огляду на викладене, виходячи з принципу розумності та співмірності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] неправомірними діями держави російська федерація та, враховуючи обставини справи і обґрунтування позову, вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 800\~000 (вісімсот тисяч) грн. Відповідно до вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial