Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Військової частини № [NUMBER] про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та просить суд стягнути з відповідача на їх користь 300000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 26.11.2020 близько 15 год. 21 хв. на автодорозі М12 "Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка", 622 км., 300 м. (через м. Вінницю), відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «МАЗ 6317», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на [PERSON] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] помер. Позивач [PERSON] є законним представником неповнолітньої дитини загиблого [PERSON] - [PERSON] , якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано значну та непоправну шкоду, яка проявилась у заподіяній моральній шкоді. Шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «МАЗ 6317 WP», р.н. [NUMBER] , а тому відповідальність за заподіяну шкоду настала у володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №42020120050000048 від 26.11.2020 року: [PERSON] обвинувачується в тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини [NUMBER] , проходячи військову службу на посаді начальника ремонтної майстерні групи матеріального забезпечення військової частини, у військовому званні старший солдат, 26 листопада 2020 року близько 15 годин 20 хвилин, діючи з недбалістю, в порушення вимог ст.ст.3, 65, 68 Конституції України, ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючи військовою транспортною машиною - автомобілем МАЗ 6317 WP, реєстраційний номер [NUMBER] на 622 км. + 149 м. автодороги М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка на території Новоархангельського району Кіровоградської області, рухаючись в світлу пору доби зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Умань, під час руху грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Під час руху [PERSON] проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, належно не про слідкував за дорожньою обстановкою, створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху в результаті чого, вчасно не виявив коток дорожній та в порушення Правил дорожнього руху України внаслідок недотримання безпечної швидкості руху, дистанції та бокового інтервалу між ними, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з вказаним катком дорожнім який здійснював ремонтні роботи проїзної частини з подальшим наїздом на асфальтоукладач та на дорожніх робітників ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , [PERSON] загинули, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 02.08.2022 Новоархангельським районним судом Кіровгорадської області у справі №394/316/21 винесено ухвалу про закриття провадження стосовно [PERSON] у зв`язку його смертю. При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди працював на посаді начальника ремонтної майстерні групи матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 31.01.2017 року №19 солдата [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта [NUMBER] ( [NUMBER] ) та призначено на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів автомобільного взводу відвозів боєприпасів автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення. В результаті ДТП та наслідків від нього, неповнолітній дитині загиблого [PERSON] було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). Позивач зазначає, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» військове майно це Державне майно, закріплена за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. до військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних сил України здійснює, відповідно до закону, управління військового майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування) приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами збройних сил України, в тому числі, розформування. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, чи здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Транспортний засіб МАЗ 6317 WP, реєстраційний номер [NUMBER] , належить військовій частині [NUMBER] , яка на відповідних правових підставах є володільцем зазначеного джерела підвищеної небезпеки. Військова частина [NUMBER] знаходиться у складі Збройних сил України і є юридичною особою. Водій [PERSON] на момент вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , тобто перебував із військовою частиною у трудових відносинах. На думку позивача, завдана військовослужбовцем [PERSON] шкода повинна відшкодувати військова частина, на обліку та оперативного управління якої перебувають джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб МАЗ 6317 WP, реєстраційний номер [NUMBER] , та з якою [PERSON] перебував у трудових відносинах. Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а також замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. «Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю» (ч.2 ст.1168 ЦКУ). Внаслідок загибелі батька, було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач втратив надію на майбутнє, опору та підтримку у подальшому житті, можливість навчитися речам, яким може навчити лише батько, почуття захищеності та безпеки, можливості отримати добру пораду, отримати любов та душевний зв`язок, який обвинувачений забрав у дитини, фактично вбивши її батька. Дитина постійно ловить себе на думці про батька, та не може змиритися з тим, що його вже немає, що вона залишилася без батька. Також, покійний батько часто сниться донці, через що остання втратила нормальний, спокійний сон, часто просинається вночі, внаслідок чого погіршився загальний стан здоров`я. Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожних дітей, так чи інакше пов`язані із потребою батьків. Передчасна втрата найріднішої людини - батька, є значним ударом для психіки неповнолітньої дитини зважаючи на те, що тепер вона потребує ще більше турботи від матері і остання змушена більше часу присвячувати роботі, щоб її забезпечувати. Внаслідок ДТП, для дитини наступили непоправні наслідки - попередній стан ніколи не зможе бути відновлений і фактично жодна людина не зможе замінити рідного батька, так само любити і так само підтримувати, як це робив він. Життя дитини загиблого також змінилося в частині фінансового забезпечення, адже тепер дитина позбавлена можливості отримувати матеріальну допомогу від батька, коли підтримка обох батьків є важливою. З незалежних від них обставин, дитина стала напівсиротою, втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з одним з батьків. Позбавлена батьківського піклування та турботи. У дитини виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також необхідність докладати такі зусилля і в майбутньому, оскільки вона не зможе розраховувати на підтримку батька. Життя дитини непоправно змінилось і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалась. Сам факт того, що дитина стала напівсиротою спричиняє їй страждання і непоправно впливає на його життя. Як на спосіб життя, так і на емоційний стан. Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожної дитини, так чи інакше пов`язані із потребою батька. З урахуванням викладеного просить, суд стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки у якості відшкодування моральної шкоди 300000 грн.. Зазначена цивільна справа знаходилася в провадженні судді Власової Б. В. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.01.2024. Крім того, за клопотанням сторони позивача щодо витребування у відповідача: копії наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 30.01.2017 № 19 про призначення [PERSON] на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів; інформації у вигляді письмового документу або його копії, що підтверджують право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо на транспортний засіб «МАЗ 6317 WP», р.н. [NUMBER] ; копії наказу про закріплення автомобіля «МАЗ 6317 WP», р.н. [NUMBER] за військовослужбовцем [PERSON] , [INFO] (а.с.34-35). 06.12.2024 представником відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» направлено відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, вважають їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Також зазначає, що посилання позивача на норми ст. 1187 ЦК України та судову практику з аналогічних правових відносин безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зазначають, про відсутність вироку суду, яким притягнуто до кримінальної відповідальності [PERSON] , не дає однозначного і беззаперечного висновку, що винуватцем в ДТП є військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] . Також, звертають увагу на те,що військова частина [NUMBER] неправомірних дій, які б призвели до смерті [PERSON] не вчиняла. Крім того, позивач в даній позовній заяві не вказує причинний зв`язок завданої ним моральної шкоди з неправомірними діями військової частини [NUMBER] . Також позивач в своїй позовній заяві не вказує в чому полягає вина військової частини [NUMBER] у завданні позивачу моральної шкоди. Тому, вважають, що позовна заява не підлягає задоволенню (а.с.39-44). У зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною судді Власової Б.В. та відповідно до рішення зборів суддів Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 16 від 18.10.2024 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Деревенському І. І. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 11.11.2024 (а.с.64). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.75-76). Представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача Цеховський О.С. в судове засідання не з`явився, направив заяву про проведення судового засідання без участі представника відповідача (а.с.91-93). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. З огляду на те, що відповідачами не було виконано вимоги ухвали суду від 22.11.2023 в частині надання витребуваних доказів, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . З копії ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02.08.2022 (справа №394/316/21), вбачається, що військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] , 2611.2020 року близько 15.20 год., діючи з недбалістю, в порушення вимог ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11,13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. з, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючи військовою транспортною машиною - автомобілем МАЗ 6317 [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на 622 км+149м автодороги М-12 Сірий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка на території Новоархангельського району Кіровоградської області, рухаючись в світлу пору доби зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Умань, під час руху грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР України), згідно з якими: п. п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.п. 13.3 під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Під час руху [PERSON] проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, належно не прослідкував за дорожньою обстановкою, створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху в результаті чого, вчасно не виявив коток дорожній HAMM HD110K, реєстраційний номер [NUMBER] та в порушення п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України внаслідок недотримання безпечної швидкості руху, дистанції та бокового інтервалу між ним, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з вказаним котком дорожнім, який здійснював ремонті роботи проїзної частини з подальшим наїздом на асфальтоукладач Vоgele 07.19\2100-2, реєстраційний номер [NUMBER] та на дорожніх робітників ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які здійснювали ремонтні роботи з укладення асфальтного покриття. Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія [PERSON] та порушення ним вимог п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортною пригодою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді комбінованої-травми, в результаті одержаної комбінованої травми: відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та переломом кісток склепіння та основи черепа та закритої тупої травми грудної клітини та живота з множинними двобічними переломами ребер з ушкодженням серця, легень, печінки та селезінки, настала смерть [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми, в результаті отриманих тілесних ушкоджень: травматичного шоку, гострої крововтрати, в результаті сполученої травми: тупої травми правої нижньої кінцівки з множинними переломами стегнової кістки, великогомілкової та малогомілкової кісток в верхній третині: тупої травми лівої нижньої кінцівки з травматичною ампутацією нижньої третини гомілки з ушкодженнями кровоносних судин, множинними переломами стегнової кістки та кісток гомілок, настала смерть [PERSON] .. [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лонної, сідничної кісток справа, розриву лонного з`єднання. Закритого перелому нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кисті, рани лобної кисті, рани лобної ділянки голови, численних забійних ран обличчя, травматичного вивиху першого верхнього зуба справа, першого нижнього зуба справа, травматичного передонтиту, травматичного шоку І ступеню - описані тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої ступені тяжкості. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст. 415 КК України, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель кількох осіб (а.с.9-11). Вищезазначеною ухвалою суду кримінальне провадження №42020120050000048 стосовно [PERSON] закрито, на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України. З копії обвинувального акту у кримінальному провадженні №42020120050000048 від 26.11.2020 за обвинуваченням [PERSON] у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 415 КК України, затвердженому керівником Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону прокурором Кльоповим Андрієм Ігоровичем, вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 30.01.2017 року № 19 солдата [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта [NUMBER] (в/ч [NUMBER] ) та призначено на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів автомобільного взводу підвозу боєприпасів автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення. У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.06.2018 року № 124 старшого солдата [PERSON] призначено на посаду начальника ремонтної майстерні групи матеріального забезпечення військової частини. 12.02.2020 року громадянин України [PERSON] уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на один рік. 29.01.2021 року громадянин України [PERSON] уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] , про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на один рік. Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо). Відтак, з 30.01.2017 року, тобто з моменту зарахування [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби за контрактом. Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» №303/2014 на території України з 18.03.2014 року почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю: захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України. Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] , 2611.2020 року близько 15.20 год., діючи з недбалістю, в порушення вимог ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11,13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. з, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючи військовою транспортною машиною - автомобілем МАЗ 6317 [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на 622 км+149м автодороги М-12 Сірий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка на території Новоархангельського району Кіровоградської області, рухаючись в світлу пору доби зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Умань, під час руху грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР України), згідно з якими: п. п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.п. 13.3 під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Під час руху [PERSON] проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, належно не прослідкував за дорожньою обстановкою, створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху в результаті чого, вчасно не виявив коток дорожній HAMM HD110K, реєстраційний номер [NUMBER] та в порушення п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України внаслідок недотримання безпечної швидкості руху, дистанції та бокового інтервалу між ним, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з вказаним котком дорожнім, який здійснював ремонті роботи проїзної частини з подальшим наїздом на асфальтоукладач Vоgele 07.19\2100-2, реєстраційний номер [NUMBER] та на дорожніх робітників ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які здійснювали ремонтні роботи з укладення асфальтного покриття. Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія [PERSON] та порушення ним вимог п.п. 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортною пригодою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді комбінованої-травми, в результаті одержаної комбінованої травми: відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та переломом кісток склепіння та основи черепа та закритої тупої травми грудної клітини та живота з множинними двобічними переломами ребер з ушкодженням серця, легень, печінки та селезінки, настала смерть [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми, в результаті отриманих тілесних ушкоджень: травматичного шоку, гострої крововтрати, в результаті сполученої травми: тупої травми правої нижньої кінцівки з множинними переломами стегнової кістки, великогомілкової та малогомілкової кісток в верхній третині: тупої травми лівої нижньої кінцівки з травматичною ампутацією нижньої третини гомілки з ушкодженнями кровоносних судин, множинними переломами стегнової кістки та кісток гомілок, настала смерть [PERSON] .. [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лонної, сідничної кісток справа, розриву лонного з`єднання. Закритого перелому нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кисті, рани лобної кисті, рани лобної ділянки голови, численних забійних ран обличчя, травматичного вивиху першого верхнього зуба справа, першого нижнього зуба справа, травматичного передонтиту, травматичного шоку І ступеню - описані тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої ступені тяжкості (а.с.11 на звороті-16). З копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 16 на звороті). Судом встановлено, що автомобіль МАЗ 6317 WP, реєстраційний номер [NUMBER] , на праві приватної власності належить військовій частині [NUMBER] , що підтверджується копією ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області та копією обвинувального акту (а.с.8-16). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частина 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Відповідно до ч, 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як заначила позивач, що внаслідок загибелі батька, було завдану значну моральну шкоду, яка виразилася в тому, що позивач втратила надію на майбутнє, опору та підтримку у подальшому житті; можливість навчатися речам, яким може навчити лише батько, почуття захищенності та безпеки, можливость отримати добру пораду, отримати любов, душевний зв`язок. Дитина постійно ловить себе на думці про батька, та не може змиритися з тим, що його вже не має, що вона залишилася без батька. Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи, що життя та здоров`я людини у відповідності до Конституції України є найвищою цінністю, атому життя є безцінним і оцінити втрату людини не можливо. Також суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що за фактом ДТП не встановлено вини вводія - [PERSON] .. Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. «Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а такожособам, які проживали з нею однією сім`єю» (ч.2 ст.1168 ЦКУ). Оскільки постановою Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 500/2095/15-ц визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України) Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, відповідно до положень ЦК України за шкоду, заподіяну працівником, а в даному випадку службовцем власника джерела підвищеної небезпеки, має відповідати юридична або фізична особа, якій належить транспортний засіб (постанова Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 404/6420/13-к). Виходячи з вищезазначених приписів законодавства суд зазначає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу шкоду лежить на відповідачеві по справі, як володільця джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого було завдано шкоду позивачу, незалежно від наявності його вини у скоєні ДТП. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються, обставини, внаслідок яких настала смерть [PERSON] , тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час та зусилля, необхідні для сприйняття втрати людини, не можливість відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що позивачі втратили близьку людину, чоловіка та батька, отримали вкрай негативні емоції та страждання, суд вважає, що позивачі безсумнівно понесли моральні збитки. Враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який визначає позивач у розмірі 300000 грн. є адекватним нанесеній моральній шкоді. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до повного задоволення. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір, як така що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 3000 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved