Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2161961123, за умовами якого відповідачка отримала позику в розмірі 6\~000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування грошових коштів на її банківській рахунок (банківську картку), строком кредитування 30 днів до 17 грудня 2023 року, зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі: - за дисконтною (зниженою) процентною ставкою 1,99% у день; за базовою процентною ставкою 2,99% у день. Всупереч умовам договору позики, відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, а тому станом на день звернення до суду з вказаним позовом її заборгованість за договором позики становить 41\~719,80 грн і складається з: 6\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 35\~719,80 грн заборгованість за процентами, які нараховані по 30 червня 2024 року включно. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 2161961123 від 17 листопада 2023 року в розмірі 41\~719,80 грн і судові витрати. 29 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідачка у встановлені судом строки відзив на позов суду не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №2161961123, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора х0zyks5s6, за умовами якого відповідачці було надано позику в розмірі 6 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування позикою за дисконтною процентною ставкою у розмірі 726,35% річних, що становить 1,99% від суми кредиту за кожен день користування ним, строком кредитування 30 днів від дати отримання кредиту до 17 грудня 2023 року. Відповідно до п. 1.5. договору у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2. цього договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,99% на день перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою (а.с. 10-11, 15-24, 36-41, 48-60). Згідно з довідкою-розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2161961123 від 17 листопада 2023 року становить 41\~719,80 грн. і складається із: 6\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 35\~719,80 грн заборгованість за процентами, які нараховані по 30 червня 2024 року включно (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини в справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики № 2161961123 від 17 листопада 2023 року, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. другим частини другої статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6\~000 гривень. Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Іннова Фінанс» і відповідачкою договору надання грошових коштів у позику, дана фінансова установа надала позичальниці суму позики, яку остання зобов`язувалась повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів, до 17 грудня 2023 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 17 грудня 2023 року, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 1.5. договору у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2. цього договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,99% на день перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою (а.с. 15-22) За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачка повинна була сплатити кредитору відсотки за вказаним договором позики в розмірі 5\~382 грн. (6000,00 грн. х 2,99 % х 30 днів). Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідачка умови договору позики належним чином не виконувала і жодних заперечень щодо позову не надала, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № 2161961123 від 17 листопада 2023 року в розмірі 11\~382 гривні, яка складається із: 6\~000,00 грн. тіло кредиту, 5\~382,00 грн. відсотки за користування кредитом. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 660,88 грн., виходячи з розрахунку: 11 382 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 2\~422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 41\~719,80 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial