Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

08.11.2024 до суду надійшла позовна заява, в якій позивачка вказує, що 15.04.2015 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . 29.11.2021 Володарським районним судом Київської області шлюб було розірвано. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] не цікавиться життям сина, матеріально утримувати дитину не допомагає. Позивачка, посилаючись на викладені у позові обставини, вказуючи, що відповідач не надає кошти на утримання дитини у добровільному порядку та на ст. ст. 75, 84, 105, 110, 112, 180-182 СК України, ст. ст. 28, 175-177, 274-279 ЦПК України, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на сина у розмірі ( одна чверть) з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини на її користь. Розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15.11.2024 у цивільній справі відкрито провадження на підставі ст. 28 ч. 1 ЦПК України. Судом призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами на 16.12.2024. 16.12.2024 позивачка та відповідач належним чином повідомлені про відкриття провадження та про дату розгляду справи. Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо. Позивачка отримала судове повідомлення та ухвалу про відкриття провадження в електронному кабінеті в підсистемі ЄСІТС ( а.с.24, 26). Відповідач повідомлений шляхом направлення процесуальних документів на адресу його зареєстрованого місця проживання засобами поштового зв`язку ( а.с. 25). Так, Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 у справі №908/3468/13 зробив висновок, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 04.03.2021 у справі № 910/6835/20). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Суд не може провести заочний розгляд справи, оскільки позивачка не повідомила, що не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проведено за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивачки викладену у позові, відсутність заперечень відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 25, який рішенням Володарського районного суду Київської області від 29.11.2021 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 29.12.2021 ( а.с.10-12). Зазначені обставини не доказуються при розгляді справи, оскільки встановлені рішенням суду, що набрало законної сили ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України). У шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 9). Згідно витягу № 1515 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осію від 15.10.2024 дитина зареєстрована за адресою зареєстрованого місця проживання позивачки ( а.с.8). В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона звернулася до суду та ставить питання про стягнення аліментів на дитину. Таке твердження позивачки відповідачем наразі не спростовано. В досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступних міркувань. Так, непорушним конституційним правом кожної неповнолітньої дитини є її право на утримання батьками до досягнення повноліття. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України та положеннями ч. 2 названої статті, а саме, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. З огляду на викладене суд, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , враховує: що відповідач є особою працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано); обов`язок обох батьків утримувати дітей; розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вважає розумним і справедливим стягнення аліментів на дитину, в заявленому позивачкою розмірі - (одна чверть) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Таким чином встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на дитину, базуються на законі, тому підлягають задоволенню. Позивачку звільнено від сплати судових витрат, а відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначеного державою для розгляду справ такої категорії, що складає - 1211,20 грн.

Outcome: approved