Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

08.02.2024 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 14000,00 грн. три проценти річних за користування чужими коштами в розмірі 821,47 грн., судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 цивільний позов [PERSON] , подану її представником адвокатом Проніною В.М. до приватного виконавця Попляка В.В. про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова (а.с. 28). До Київського районного суду м. Харкова 30.04.2024 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 14000,00 грн. три проценти річних за користування чужими коштами в розмірі 821,47 грн., судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 31). В обґрунтування вимог позивач зазначає, зокрема, що 30.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , укладений договір позики на суму 132000,00 грн., що на день підписання договору складало 11000,00 доларів США. В забезпечення виконання договору позики між сторонами 30.04.2014 укладений договір іпотеки, за яким відповідачка передала позивачеві в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Протягом строку дії договору [PERSON] повертала позивачу борг частинами, що підтверджується розписками на загальну суму 3630,00 доларів США, що складало 61961,00 грн. відповідно до курсу НБУ. Однак, [PERSON] вирішив однобічно та протиправно повисить суму позики до 33250,00 доларів США, з чим не погодилась [PERSON] та 10.06.2016 [PERSON] звернувся до суду про стягнення з неї протиправно збільшеної суми позики, вона просила суд задовольнити позов частково з урахуванням частково сплаченої заборгованості. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 суд часткового задовольнив позовні вимоги [PERSON] та стягнув на його користь 192 721,08 грн. 16.01.2019 Харківський апеляційний суд апеляційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення та рішення першої інстанції без змін. На початку 2019 року [PERSON] звернувся в Московський районний суд м. Харкова та 04.02.2019 отримав виконавчий лист за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 про стягнення на його користь суми боргу за договором позики у розмірі 192721,08 грн. 11.01.2022 [PERSON] звернувся з виконавчими листами до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляку В.В. Постановами приватного виконавця Попляка В.В. 11.01.2022 відкрито виконавчі провадження ВП №68115950, ВП №68116717 та ВП №68116932. 22.02.2022 [PERSON] почала поступово сплачувати заборгованість за виконавчими провадженнями, нею було перераховано на рахунок Приватного виконавця Попляка В.В. - 14 000,00 грн. Вона мала можливість та намір повернути протягом місяця всю суму заборгованості, однак в зв`язку з початком 24.02.2022 військово стану в Україні, вона та її сім`я деякий час були в окупації, а згодом були вимушені виїхати за межі Харківської області. Квартира [PERSON] знаходиться на Північній Салтовці м. Харкова, яка в перші місяці війни постійно знаходилась під ворожими обстрілами. [PERSON] знадобився деякий час, щоб поновити свій психологічний, житловий та матеріальний стан, тому влітку 2023 року, вона намагалась зв`язатись з приватним виконавцем Пополяком В.В. та повернути решту заборгованості, однак його телефони не відповідали. Згодом, вона дізналась, що приватний виконавець Попляк В.В. зупинив свою діяльність та виїхав закордон. Вона знайшла контакти приватного виконавця, [PERSON] , якому були передані її виконавчі провадження. Приватний виконавець Пашков Д.Ю. повідомив її, що згідно наказу МЮУ №1637/5 від 04.05.2023 зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. на строк його тимчасової відсутності та визначено приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д., приватним виконавцем, який здійснюватиме заміщення приватного виконавця Попляка В.В. Також, він повідомив, що перераховані [PERSON] на розрахунковий рахунок приватного виконавця кошти у розмірі 14000,00 грн. для зарахування та їх виплати стягувачу не зараховані на відповідний рахунок та не сплачені стягувачу [PERSON] . 29.12.2024 [PERSON] сплатила всю суму за виконавчими листами у розмірі 233142 грн. 86 коп., та постановами від 04.01.2024 виконавчі провадження закриті. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 35). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 37). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 55). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Проніна В.М. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 25.09.2024 до канцелярії суду надійшла заява представника позивача адвоката Проніної В.М., в якому зазначила, що проти заочного рішення не заперечує, просить повнстю задовольнити позовні вимоги (а.с. 63). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ксерокопії іпотечного договору від 30.04.2014, [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір позики, за яким [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] до 01.11.2014 отриману нею позику у сумі 132000,00 грн., що на день підписання цього договору є еквівалентом суми 11000,00 доларів США за курсом, встановленим за домовленістю сторін. У забезпечення виконання договору позики [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житлова площа квартири становить 43,9 кв.м, загальна площа 65,3 кв.м. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 393800,00 грн. (а.с. 11-13). Згідно ксерокопії квитанції №0.0.24703347331 від 22.02.2022, [PERSON] перерахувала на депозитний рахунок приватного виконавця Попляка В.В. 14000,00 грн. Призначення платежу: Заборгованість за ЗВП-68117010 боржник [PERSON] (а.с. 26). Згідно ксерокопії квитанції №0.0.3387951208.1 від 29.12.2023, [PERSON] перерахувала приватному виконавцю Пашкову Д.Ю. 233142,86 грн. Призначення платежу: Оплата боргу по ЗВП-68117010 боржник [PERSON] , стягувач [PERSON] (а.с. 14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. про закриття виконавчого провадження від 04.01.2024 по ВП№68115950, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №643/7066/16-ц 2/643/178/18, виданого 04.02.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики від 30.04.2014 192721,80 грн., закінчено (а.с. 15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. про закриття виконавчого провадження від 04.01.2024 по ВП№68116717, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №643/7066/16-ц 2/643/178/18, виданого 04.02.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики від 30.04.2014 три відсотки річних від простроченої суми 13844,24 грн., закінчено (а.с. 16). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. про закриття виконавчого провадження від 04.01.2024 по ВП№68116932, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №643/7066/16-ц 2/643/178/18, виданого 04.02.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 2065,65 грн., закінчено (а.с. 17). Згідно повідомлення приватного виконавця Пашкова Ю.Д. від 11.02.2024 №412, адресованого представнику боржника [PERSON] , згідно НАКАЗУ Міністра юстиції України №1637/5 від 04.05.2023, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 та ч. 6 ст. 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В., посвідчення №0211, видане 16.08.2018, на строк його тимчасової відсутності та визначено приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д., посвідчення №0272, видане 18.12.2018, приватним виконавцем, який здійснюватиме заміщення приватного виконавця Попляка В.В. Департаментом державної виконавчої служби внесено відомості до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про зупинення діяльності приватного виконавця Попляка В.В. та доведено цей наказ до відома приватного виконавця Пашкова Ю.Д. з 04.05.2023. Таким чином приватний виконавець Попляк В.В. не діє, доступу до його рахунків немає. Ця інформація є у вільному доступу мережі інтернет. 04.01.2023 постановами приватного виконавця Пашкова Ю.Д. закінчено виконавчі провадження ВП №68115950, ВП №68116717 та ВП №68116932 за п. 9, ч. 1, ст. 39 (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчого документа). Згідно обліку АСВП кошти у сумі 14000 грн. до вище вказаних ВП виконавцем Попляк В.В. не надходило, не зараховано та не перераховано стягувачу як сплата боргу. Від стягувача [PERSON] згідно ст. 19 3акону України «Про виконавче провадження» повідомлення або заяв щодо отримання від виконавця Попляк В.В. коштів у сумі 14000 грн. не надходило. Грошових кошти у сумі 14000 грн., які були перераховано 22.02.2022 по квитанції №0.0.24703347331 на депозитний рахунок [NUMBER] виконавця [PERSON] можливо знаходяться на цьому рахунку, витребувати з банку він їх не може, оскільки інформація по рахункам (виписка) та доступ до рахунку є банківською таємницею та розкривається виключно в порядку та обсязі встановленому Законом України "Про банки і банківську діяльність" (далі Закон про банки). Законом про банки не передбачено умови за якої б приватний виконавець міг отримати інформацію по рахункам іншого виконавця та доступ до цих рахунків навіть у випадку тимчасового заміщення для здійснення заходів щодо розподілу стягнутих сум боргу або повернення коштів. Додатково повідомляє, що вона має право звернутись в законний спосіб до виконавця Попляк В.В. з вимогою повернути кошти, які він отримав та безпідставно не повертає згідно ст.ст. 1212-1215 ЦК України, ст. 87 3акону України «Про платіжні послуги» та ст. 4, 19.23,27,175-177 ЦПК України або звернутись з позовом до суду про повернення безпідставно набутих коштів з [PERSON] . Також має право нарахування процентів, за користування чужими коштами. Правовою підставою їх нарахування є ст. 1214 та ст. 536 ЦК України. Тобто, нараховані проценти не є мірою відповідальності за грошовим зобов`язанням, а є платою за користування чужими коштами, у тому числі безпідставно одержаними (а.с. 21-22). Відтак, грошові кошти, які перераховані [PERSON] на рахунок приватного виконавця Попляка В.В. у розмірі 14000,00 грн. підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: (1) визнання права; (2) визнання правочину недійсним; (3) припинення дії, яка порушує право; (4) відновлення становища, яке існувало до порушення; (5) примусове виконання обов`язку в натурі; (6) зміна правовідношення; (7) припинення правовідношення; (8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; (9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; (10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: (1) повернення виконаного за недійсним правочином; (2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; (3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; (4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6- 100цс15. Оскільки приватний виконавець Попляк В.В. не повернув позивачу кошти, які, згідно ксерокопії квитанції №0.0.24703347331 від 22.02.2022, [PERSON] перерахувала на депозитний рахунок приватного виконавця Попляка В.В. 14000,00 грн. (а.с. 26), та які не зараховані в рахунок сплати по заборгованості, то на підставі статті 1212 ЦК України, кошти в розмірі 14000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Спірні правовідносини, що склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Враховуючи викладене, із відповідача приватного виконавця Попляка В.В. на користь позивача [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідно стягнути грошові кошти в сумі 821,47 гривень, як три проценти річних. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved