Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У жовтні 2024 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 28 липня 1988 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам, які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР їм належало по 1/3 частки вищевказаного житлового будинку як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з належної йому 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON] , набувши таким чином право на 2/3 частки вищевказаного житлового будинку. [INFO] померла баба позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської державної нотаріальної контори. 07 травня 2024 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] . З прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищезазначеного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору і, відповідно, не може зареєструвати право власності на частку вищезазначеного будинку. Таким чином, у позивача не має іншого шляху, крім як звернутися до суду із позовом про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку в порядку спадкування та визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку як за членом колишнього колгоспного двору. Саме тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за [PERSON] : - право власності на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; - право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 29 жовтня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 18 грудня 2024 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та просить розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в цьому домогосподарстві значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 28 липня 1988 року виконавчим комітетом Носівської районної Ради народних депутатів, та довідкою Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області № 14-27/76 від 30 жовтня 2018 року (а. с. 21). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Прізвище [PERSON] змінене на прізвище [PERSON] у зв`язку з одруженням 06 листопада 1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 9). Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 38-39). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 11). Отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Станом на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за вищевказаною адресою були зареєстровані: дружина [PERSON] , онука [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 929/1 від 09 грудня 2024 року (а. с. 55). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 06 листопада 2024 року № 3147/01-17 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 42). Таким чином, судом установлено, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області (а. с. 55). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] фактично стало належати 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19 вересня 2001 року Дубик С.М., секретарем Червонопартизанської сільської ради, зареєстрований в реєстровій книзі за № 371, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 49-50) та копією заповіту (а. с. 15). Даний заповіт є чинним, його не змінено та не відмінено. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 415/2008, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 48). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті прийняла спадкоємець, визначений у заповіті, [PERSON] , подавши у визначений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 0,3901 га, 2,6620 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Володьководівицької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 45-47). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач [PERSON] зверталася до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після померлої [PERSON] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. № 462/02-31 від 7 травня 2024 року (а. с. 17). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, за [PERSON] у судовому порядку підлягає визнанню право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Крім того, з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору і, відповідно, державний реєстратор не може зареєструвати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частини вищевказаного будинку як за членом колишнього колгоспного двору. Отже, право власності позивача на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підлягає визнанню в судовому порядку. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 61,8 кв. м, житлова площа - 30,8 кв. м (а. с. 18-20). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що є всі підставі для визнання за позивачем права власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та на 1/3 частини цього ж будинку - у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. А, отже, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 13 від 15 квітня 2024 року (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві в рівних частинах з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved