Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно [PERSON] , встановивши останньому заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків, передбачених статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заяву обґрунтовує тим, що 2007 року до 2017 року вона та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання [PERSON] не забезпечував її та їх дітей необхідними засобами існування, залишаючи їх по декілька місяців без грошових коштів та фізичної допомоги, а коли знаходився вдома, постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку [PERSON] і відсутність постійного фінансового забезпечення дітей стали підставою розриву їх відносин, втім він все рівно не залишає її у спокої: весь час переслідує, майже кожного вечора слідкує за нею коло будинку та коли вона прогулююсь по району. Навіть декілька разів намагався проникнути до її житла, вибиваючи двері. В результаті чого було завдано шкоди моєму майну. Кривдник постійно пише їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози та образливі слова. В серпні цього року він шантажував її, щоб вона відмовилась від боргів, які він накопичив по аліментам. По всім цим подіям вона писала заяви в поліцію. На даний час на розгляді Ленінського районного суду міста Запоріжжя знаходиться справа щодо [PERSON] за статтею 173-2 КУпАП. Вважає, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці її проживання (перебування) та заборонити вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заінтересована особа [PERSON] заперечення проти заяви не подав. Ухвалою провадження у справі від 03.12.2024 відкрите провадження у справі. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви не заперечував, оскільки не бажає спілкуватись з заявницею. Пояснив, що у 2017 році він пішов від заявниці. До цього він одного разу отримав від неї побої. У теперішній час він інколи зустрічається із заявницею, оскільки вони проживають в одному районі. Проти він намагається уникати спілкування з нею. Проте він спілкується з їх дітьми по телефону та навідує їх у школі. У жовтні 2024 року він побачив заявницею з донькою, які прямували до відділення «Укрпошти». Він перебував на зупинці громадського транспорту. Він вирішив поспілкуватись з донькою та підійшов до них. Під час спілкування заявниця сказали дитині йти додому. Він заперечив та попросив її ще трохи зачекати. Але та стала кричати та кликати на допомогу. Внаслідок чого на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства. Після цього він зустрічався з заявницею лише в суді. Також пояснив, що йому належить абонентський номер [NUMBER] . Заслухавши пояснення заінтересованої особи, дослідивши заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя (пункт 2 частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 та пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями частини другої та третьої статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд встановив, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у шлюбі з 28.09.2007 до 01.03.2017, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу. Згідно з витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12017080050000967, внесеного до ЄРДР 02.03.2017 за частиною першою статті 125 КК України, 01.03.2017 до Дніпровського ВП надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що чоловік у неадекватному стані спричинив тілесні ушкодження [PERSON] біля буд. [ADDRESS] . Кримінальне провадження було закрите 14.04.2017 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення). 01.10.2019 заявниця звернулась з заявою до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якій просила притягнути до відповідальності її колишнього чоловіка [PERSON] , який 01.10.2019 за адресою: [ADDRESS] вчинив конфліктну ситуацію в ході якої погрожував, ображав, а також побив. Перевірка за даною заявою була припинена. 22.08.2024 заявниця звернулась до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою, в якій просила застосувати заходи до колишнього чоловіка, який ображає її різними словами, зустрічає її з роботи, хапає за руки, може вдарити ногою. Змушує забрати бор по аліментам, які не бажає сплачувати. 22.10.2024 заявниця звернулась до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення домашнього насильства щодо неї колишнім чоловіком [PERSON] . За результатами перевірки щодо [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП. Також заявницею доданий витяг з месенджеру про листування з абонентським номером [NUMBER] , який належить заінтересованій особі та яке відбулось 25.08.2024. Крім цього доданий витяг з месенджеру про листування з абонентом «Пид», яке відбулось 28.07.2024. На фотознімках, наданих заявницею, містяться її зображення з відомостями про синці на передпліччі правої руки та стегні лівої ноги. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. (пункти 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Відповідно до частин третьої - четвертої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків; обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зроблений висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження доводів своєї заяви, [PERSON] долучила до матеріалів справи відомості про її звернення до органів Національної поліції з приводу неправомірних дій щодо неї з боку [PERSON] , витяги листування у месенджерах, а також фотознімки наявних на ній тілесних ушкоджень. У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12017080050000967, внесеного до ЄРДР 02.03.2017 за частиною першою статті 125 КК України, суд дійшов висновку про те, що він не підтверджує факт вчинення домашнього насильства щодо заявниці зі сторони заінтересованої особи, оскільки кримінальне провадження було закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України - за відсутністю події кримінального правопорушення. Також не підтверджує вказаного факту довідка Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо розгляду звернення заявниці від 01.10.2019 та талон-повідомлення Єдиного обліку № 23665 від 28.08.2024, які свідчать лише про звернення заявниці до органу Національної поліції. 22.10.2024 заявниця звернулась до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення домашнього насильства щодо неї колишнім чоловіком [PERSON] . За результатами перевірки щодо [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП. Проте доказів результатів розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства до заяви не додано. Суд зауважує, що сам факт звернення заявниці до органів Національної поліції не підтверджує факт систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також витяг з месенджеру про листування з абонентським номером [NUMBER] , який належить заінтересованій особі, не містить інформації про вчинення ним психологічного насильства щодо заявниці. При цьому витяг з месенджеру про листування з абонентом « [INFO] » суд не бере до уваги, оскільки він не містить інформації про те, що вказаним абонентом є саме [PERSON] . Крім цього суд не бере до уваги фотознімки з зображеннями заявниці, які містять відомості про тілесні ушкодження, оскільки вони не містять інформації про дату їх створення. Також фотознімки не містять інформації про те, що вказані тілесні ушкодження їй спричинив саме [PERSON] , інші докази також не містять такої інформації. Звертаючись до суду зі цією заявою, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для неї, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Таким чином, враховуючи, що всупереч вимогам статті 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства стосовно неї [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням стосовно останнього обмежувального припису, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] ..

Outcome: dismissed