Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ «Новий Колектор» - адвокат Моісеєнко М.Ю. звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь товариства 16 400 грн заборгованості за кредитним договором №24.04.2019-010000955 від 24.04.2019 та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.04.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №24.04.2019-010000955. Згідно із умовами договору, відповідачці було надано кредит на умовах строковості, платності і поворотності, у розмірі 10 000 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за даним кредитним договором виконало у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконує належним чином, у зв`язку із чим, станом на 30.08.2024 утворилась заборгованість у розмірі 16 400 грн. 29.02.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та позивачем ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №290224-11, відповідно до якого, право вимоги за вказаним вище кредитним договором перейшло до позивача. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість за кредитним договором не погашена, просить стягнути з неї на користь товариства вищевказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача ТОВ «Новий Колектор» - адвокат Моісеєнко М.Ю. не з`явився, безпосередньо у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою у встановленому законом порядку. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 25.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 18.12.2024 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідачка була повідомленою у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке не з`явилась, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення заперечень не заявляв, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 24.04.2019 відповідачка [PERSON] у ТОВ «Споживчий центр» електронним підписом підписала заяву (а.с. 25), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (а.с. 8-10). Серед умов кредитного договору визначено суму кредиту, строк кредитування та розмір відсотків. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та позивачем ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №290224-11 (а.с. 21-24), відповідно до якого право вимоги за даним кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до довідки (а.с. 18), розмір заборгованості становить 16 400 грн. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 24.04.2019 між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є позивач ТОВ «Новий Колектор», було укладено кредитний договір. Відповідачка [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 16 400 грн. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 4 статті 263 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1). Отже, послугою з надання кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст. 549 - 552, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок, що наслідками укладення кредитного договору є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 400 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1065 від 06.09.2024 (а.с. 32), а тому, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, сплачений судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Також, позивачем понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 4 000 на підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги №07/24-НК від 02.07.2024, укладеного між клієнтом ТОВ «Новий Колектор» та адвокатським об`єднанням «Верітас Центр» (а.с. 20); звіт про виконану роботу (а.с. 26); платіжну інструкцію №110 від 13.09.2024 про оплату правової допомоги (а.с. 7). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. В той же час, відповідачкою [PERSON] не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені нею також і обставини, за яких, як на її думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 509, 625, 626, 628, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 141, 178, 211, 247 ЦПК України, та

Outcome: approved