Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, на період навчання, починаючи з дати звернення з позовом і до закінчення нею навчання, але не більш ніж до досягнення 23 років. В обґрунтування позову зазначає, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 квітня 2015 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що участі в вихованні дитини відповідач не приймав, матеріальної підтримки їй та дитині не надавав. У зв`язку з чим, 31 липня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/5530/23 було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] . Постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.04.2024 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання судового наказу № 202/5530/23 виданого 22.01.2024 року. Однак, грошові кошти за вищезазначеним виконавчим документом на адресу стягувана не надходили. Позивач звертає увагу, що, на сьогоднішній день, донька - [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Наказом № 2568/л-1 від 09.08.2023 року [PERSON] була зарахована на 1 курс навчання як студент медичного факультету № 1 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця за денною формою навчання. Наразі, [PERSON] наказом № 2213/л від 17.06.2024 року переведена на 2 курс та є студенткою 2 курсу 3 семестру 2024/2025 навчального року медичного університету імені О.О. Богомольця за денною формою навчання. 04 жовтня 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської позовну заяву було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення. У відповідний строк позивач усунула виявлені недоліки. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року за позовом було відкрито провадження та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися,подавши заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Третя особа у судове не з`явилася. 07.11.2024 року від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення в яких повнолітня донька підтверджує обставини, наведені в позовній заяві, зазначає, що у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Додатково подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року у справі № 202/477/15-ц було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 грудня 2005 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1067, що підтверджується копією судового рішення. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 червня 2006 року. Донька [PERSON] , зареєстрована та проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта позивача [PERSON] , копією витягу з реєстру територіальної громади № 2024/009931740 від 19.08.2024 щодо [PERSON] , а також копією витягу № 1563 від 19.08.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Як вбачається з копії довідки Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 1265 від 18.06.2024 року, наказом № 2568/л-1 від 09.08.2023 року [PERSON] була зарахована на 1 курс навчання як студент медичного факультету № 1 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця за денною формою навчання. Дата початку навчання - 01.09.2023 року. Термін навчання - 6 років. Дата закінчення навчання - 30.06.2029 року. [PERSON] наказом № 2213/л від 17.06.2024 року переведена на 2 курс та наразі є студенткою 2 курсу 3 семестру 2024/2025 навчального року медичного університету імені О.О. Богомольця за денною формою навчання. З наданих позивачем доказів вбачається, що 31 липня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/5530/23 було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією судового наказу. Позивач вказує, що грошові кошти на утримання дитини відповідач не надає, участі в утриманні дитини відповідач не приймає. Дочка наразі продовжує навчання, проживає разом з позивачем, навчається та потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Зазначене твердження викладене в ст. 141 СК України, згідно із якою - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Поряд з цим, положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання та визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Будь-яких доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки у відповідачем до суду не надано. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд вважає, що заявлений розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. Частина перша статті 192 СК України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved