Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою (з урахуванням зміни позовних вимог), в якій просить відібрати [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня находження заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди дитину буде влаштовано. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки з Чечелівського відділу ДРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 25.09.2022 № 1486/20.21-30 державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. [PERSON] з 02.07.2018 перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, а саме: виховуються у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Органом опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 11.11.2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська подано позовну заяву про позбавлення батьків [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1987 р.н., батьківських прав відносно [PERSON] , який з 09.11.2022 року перебував у КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської міської ради. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2023 (справа № 204/9823/22, провадження № 2/204/792/23) батька [PERSON] , гр. [PERSON] , 1987 р. н., позбавлено батьківських прав, у позбавленні батьківських прав матері, [PERSON] , 1984 року народження відмовлено. [PERSON] , [INFO] забрала Данила з КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської міської ради для проживання з нею за адресою [ADDRESS] . Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї від 31.10.2023-06.11.2023, наданого Дніпровським міським центром соціальних служб у Чечелівському районі, у родині наявні складні життєві обставини, сім`я потребує послуг соціального супроводу. Листом Дніпровського міського центру соціальних служб у Чечелівському районі від 09.11.2023 № 2/01-14-4050 повідомлено, що мати брала участь у програмі «Батьківство в радість», отримала просвітницько-рекомендаційну допомогу щодо виховання дітей, набула нових знань та умінь щодо батьківської компетентності, батьківських навичок. Відповідно до листа Дніпровського міського центру соціальних служб у Чечелівському районі від 28.11.2023 № 2/01-14-4342, на підставі рішення Правобережного управління соціального захисту населення від 16.11.2023 сім`я [PERSON] отримує соціальну послугу соціального супроводу сім`ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Незважаючи на вищевикладене, протягом листопада -грудня 2023 року працівниками СЮП ВП ДРУП ГУНП Рогожина Данила неодноразово було виявлено без батьків на вулицях міста. Так, відповідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 11.11.2023, працівниками СЮП ВП ДРУП ГУНП Рогожина Данила було виявлено за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, 10. Дитина перебувала без батьків, так як не бажає жити з ними, була доставлена до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради». За заявою матері від 16.11.2023 та відповідно до висновку управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР від 16.11.2023 року № 03/17-3227, [PERSON] передано матері. Відповідно до листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради» від 20.11.2023 № 02-05/2476 та акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 17.11.2023 працівниками СЮП ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] виявлено за адресою: [ADDRESS] , де дитина перебувала без батьків, так як не бажає жити з ними, та був доставлений до медичного закладу. За заявою матері від 24.11.2023 та відповідно до висновку управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР від 24.11.2023 \~ \~ \~ \~№ 03/17-3292 Данила в черговий раз передано матері, [PERSON] . На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 06.12.2023 року розглянуто питання щодо стану виконання [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків відносно [PERSON] . На підставі направлення управління-служби у справах дітей департаменту соціальної політики ДМР від 25.12.2023 № 26 та акту про факт передачі дитини, [PERSON] 27.12.2023 влаштовано до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» за адресою: [ADDRESS] (копія направлення надається). [PERSON] зараховано до 2 класу Великоберезнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступені Закарпатської обласної ради. Відповідно до листа Дніпровського міського центру соціальних служб від 23.01.2024 № 2/01-14-244, сім`я [PERSON] отримує послугу соціального супроводу сім`ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Під час роботи мати намагалася забезпечити позитивний психологічний клімат у родині, налагодити емоційний контакт з [PERSON] . Зі слів [PERSON] , позитивних змін з сином не відбулося, він самовільно залишає домівку з невідомих їй причин. З [PERSON] неодноразово проводилися бесіди з метою роз`яснення наслідків самовільного залишення домівки. Мати виявляє бажання щодо співпраці із фахівцями центру соціальних служб для подолання складних життєвих обставин. В судовому\~засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову та пояснила, що син самовільно залишає домівку з невідомих їй причин. Вона намагається стримувати сина, займається його вихованням, але в неї не виходить. Вона спілкується з педагогами та вважає, що під час війни краще сину буде перебувати в інтернаті, який виїхав в Закарпатську область. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] батьком (а.с. 8). Відповідно до відповіді Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 25.09.2022 року №1486/20.21-30 вбачається, що відомості щодо [PERSON] , [INFO] в актовий запис про народження №615 від 10.06.2015 року, складений на підставі ст. 133 СК України. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2023 року по справі №204/9823/22 позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно з актами обстеження умов проживання від 31 жовтня 2023 року умови проживання визнано задовільними. Згідно з актом оцінки потреб та висновком оцінки потреб сім`ї визначено, що сім`я потребує соціального супроводу. Згідно направлення №26 [PERSON] , [INFO] влаштовано до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР, причина влаштовування у центр: батько позбавлений батьківських прав, мати не виконує батьківських прав (а.с. 40). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами законів України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва; залишення дитини у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах. Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку. Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Ухвалюючи рішення про відібрання малолітніх дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність для небезпеки для життя та здоров`я дітей в разі їх залишення із батьками. Відповідно до зібраних доказів ця небезпека проявлялась у вигляді неналежних умов проживання дітей та їх виховання, що саме по собі створює загрозу для його життя і здоров`я. Крім того, факт жорстокого поводження зі старшою дитиною зафіксовано правоохоронними органами. І таке поводження з дитиною вказує на порушення її прав та неповагу до гідності малолітньої. В судовому засіданні свідками було надано пояснення. Так, [PERSON] , який працює старшим інспектором в секторі ювенальної превенції Дніпровського районного управління №1, пояснив, що було багато заяв, що діти жебракували, діти були представлені самі собі, гуляли де хотіли, відносно матері було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП, діти пояснювали, що мати за ними не доглядала. Мати на запитання поліції пояснювала, що не має змоги за ними доглядати. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником відділу соціальної роботи Дніпровського міського центру соціальних служб в Чечелівському районі міста, пояснила, що з матір`ю проводиться роботи, наразі вона хоче залишити дітей, рекомендації вона виконує частково. Родина перебуває під соціальним супроводом. Крім того, суд зазначає, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифіковано Законом України № 69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Також, в судовому засіданні будо допитано дитину [PERSON] , вказав, що зараз перебуває в школі інтернаті на [PERSON] , в [PERSON] проживав з мамою, братом. Пояснив, що з мамою жив добре, збігав з дому, оскільки не хотів навчатися. Вказав, що хоче жити дома. Вирішуючи питання про відібрання дитини у матері суд дійшов висновку, що умови в яких опинилася дитина, у зв`язку із неможливістю матері забезпечити їм безпечні умови існування та розвитку, вже призвели до випадків перебування дитини на вулиці, тому є доцільним відібрання [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] та передати [PERSON] , [INFO] Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до вимог статей 180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що при відібранні дитини від матері не позбавляє її обов`язку утримувати свою дитину, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 06 лютого 2024 року до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди дитину буде влаштовано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved