Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] у неї, позивача та відповідача народився син - [PERSON] . Батьком дитини записано відповідача - [PERSON] , а матір?ю - її позивача, [PERSON] . Водночас, вона, позивач з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, проте відповідач визнав своє батьківство, внаслідок чого спільному сину було присвоєно прізвище батька - [PERSON] . Проте, між ними спільне сімейне життя не склалося, відтак, вона, позивач тривалий час самостійно займається вихованням та утриманням спільного сина, а батько припинив цікавитися його життям. Після цього, 01.04.2022 р. між нею, позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Коломийському відділі ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ). За наслідком укладення шлюбу позивач змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Вона, позивач вказує, що, з моменту народження сина і по теперішній час, не зверталася до суду щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання спільного сина. Водночас, між нею, позивачем та відповідачем не було укладено договору про участь в утриманні дитини та/або визначенні місця проживання дитини та/або участі у вихованні дитини. Ввесь час із моменту народження дитини і по сьогодні, утриманням та вихованням спільної із відповідачем дитини займається виключно вона позивач. Після того, як сімейні стосунки із відповідачем не склалися, останній ухиляється від виконання своїх обов?язків щодо виховання спільної дитини, що проявляється у відсутності будь-якого піклування про розвиток дитини, відсутності будь-якого спілкування із дитиною та відсутності його участі в утриманні дитини. Просить, позбавити відповідача [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що батько дитини відповідач [PERSON] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина. Востаннє, відповідач приходив на день народження до сина у 2021 році, без подарунка. Про прийняття рішення Службою у справах дітей щодо визначення графіку побачень з дитиною їй не було відомо. Вказала, що батько дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Просила, позов задоволити. Представник позивача адвокат Гресько Василь Васильович підтримав позицію позивача. Позов просив задоволити з підстав та мотивів викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги не визнає та просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що з моменту народження сина, до 2 років, він проживав разом із позивачем у цивільному шлюбі. Після того як вони розійшлись, переважно більше часу син [PERSON] проводив із ним відповідачем, а позивач перебувала за кордоном. Після того, коли дитина почала проживати разом з позивачкою, то остання заборонила йому бачитись та спілкуватись із сином [PERSON] , оскільки позивачка проживає з іншим чоловіком та хоче позбавити батьківських прав відповідача, щоб записати дитину на нового чоловіка. Востаннє, він відповідач бачився із дитиною два місяці тому. Зазначив, що рішенням Служби у справах дітей був визначений графік побачень з дитиною, однак, позивач нехтує цим, та відповідно не дає бачитись з дитиною. Вказав, що він утримував дитину, купляв все необхідне: одяг, взуття, підгузки, оплачував дитячий садок, передавав кошти позивачу та її матері. Представник відповідача адвокат Боднарук Василь Васильович підтримав позицію відповідача та просив відмовити у задоволенні позову. Представник Коломийської міської ради попередньо подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без представника органу опіки та піклування міської ради, позовні вимоги підтримує. Зокрема, долучив до справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Проаналізувавши пояснення сторін, висновок органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29 червня 2016 року, виданого Коломийським МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 278, батьком зазначено відповідача [PERSON] , матір ю позивача [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] та позивач [PERSON] , зареєстрували шлюб 01 квітня 2022 року у Коломийському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис №241. Після державної реєстрації чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.7). Із акту обстеження умов проживання від 24.11.2023 р. слідує що, комісією у складі начальника служби у справах дітей Мисливчук Г.М. та головних спеціалістів сектору з питань опіки піклування та усиновлення ССД [PERSON] та [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання: належні, у квартирі є підключені всі необхідні комунікації: світло, газ, вода. Опалення автономне (газовий котел). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: малолітній [PERSON] має окрему кімнату, облаштовану меблями відповідно до вікових потреб дитини, забезпечений одягом, канцтоварами, засобами особистої гігієни. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стосунки між мамою та малолітнім сином склалися доброзичливі, побудовані на любові та довірі. Мама [PERSON] дбає про фізичний та духовний розвиток сина. Висновок: мати [PERSON] створила належні умови для проживання, навчання та розвитку свого малолітнього сина [PERSON] .. Дитина навчається у 2-Б класі Коломийського ліцею №1 ім.В.Стефаника, мати постійно цікавиться навчанням дитини. Забезпечує всім необхідним (а.с.12). Відповідно до довідки від 21.10.2024 року виданої Коломийським ліцеєм №1 ім.В.Стефаника, [PERSON] контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дитина регулярно відвідує школу, завжди охайний та доглянутий. Мати спілкується з класним керівником, цікавиться життям дитини в закладі. Вказану довідку видано на підставі інформації класного керівника 3-Б класу - [PERSON] про участь батька у шкільному житті дитини (а.с.96). Як слідує із листа КНП КМР «КМЦПМСД» дитина [PERSON] , [INFO] перебуває під медичним спостереженням лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №5 [PERSON] . Відповідно до інформації завідувача амбулаторії ЗП-СМ №5, цікавиться здоров`ям сина, постійно супроводжує його під час візитів в амбураторію на прийом до лікаря-педіатра, надає допомогу при амбулаторному лікуванні, контактує з лікарем-педіатром щодо забезпечення належного стану здоров`я сина матір дитини [PERSON] - [PERSON] (а.с.14). Крім того, із листа від 14.10.2024 року вбачається що протягом всього періоду спостереження пацієнта станом здоров`я дитини цікавиться тільки мати [PERSON] , яка супроводжує дитину на прийом до лікаря, надає допомогу при амбулаторному лікуванні, контактує з педіатром щодо забезпечення належного здоров`я сина (а.с.112). Свідок [PERSON] пояснила суду що позивач по справі є її дочкою, яка проживала у цивільному шлюбі разом із відповідачем [PERSON] . За час спільного проживання у них народився син - [PERSON] . Після його народження, онук більше часу знаходився у неї, свідка, вдома. Коли позивач припинила проживати разом із відповідачем, то останній ще підтримував спілкування із дитиною, брав його до себе додому, однак дитину залишав на свою матір. Згодом, відповідач перестав цікавитись дитиною. На даний момент, участі у вихованні дитини відповідач не бере, матеріально не утримує, дитиною не цікавиться. Пояснила, що позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила суду що їй відомо, що коли позивач припинила спільне проживання із відповідачем, то із сином [PERSON] , якому на той момент був 1 рік, перейшла жити до своєї мами. Вказала, що часто бачиться та спілкується із позивачем, оскільки вони проживають поряд, ходять разом із дітьми гуляти. За весь цей час, вона не бачила відповідача разом із дитиною. Повідомила суду, що вихованням дитини займається позивач, а відповідач в свою чергу, дитиною не цікавиться, матеріально не утримує. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на те, що відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини, позивач в особі уповноваженого представника звернулася до суду з даним цивільним позовом про позбавлення його батьківських прав. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.37-38). Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). Цей висновок суд вважає необґрунтованим, оскільки у ньому не зазначено на основі яких об`єктивних даних комісія вважає за доцільне позбавити батька дітей батьківських прав. Фактично, в основу висновку покладено лише пояснення матері дитини про те, що батько [PERSON] не спілкується з сином [PERSON] з моменту народження та не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Вищевказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи ,які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши надані докази та пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що доказів, які б підтверджували доводи позивача у позовній заяві про те, що батько [PERSON] свідомо самоусунувся від виховання дитини та спілкування з ним, умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини суду не надано, а судом таких обставин не встановлено. З огляду на все викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , є необґрунтованими, такими, що не відповідають інтересам дитини та не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного та ст.ст. 150, 164-166 СК України,

Outcome: dismissed