Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

18 вересня 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 22037000097511 від 27 листопада 2018 року у сумі 49833 гривні 26 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки, збиткам від інфляції 1249 гривень 95 копійок та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 203 гривні 25 копійок (а. с. 1-5). В обґрунтування\~позовних вимог\~вказано,\~що 27\~листопада 2018\~року між\~АТ «Банк\~Кредит Дніпро»\~та [PERSON] \~укладено Кредитний\~договір №\~22037000097511\~у відповідності\~до якого\~останній отримав\~кредитні кошти\~із нарахуванням\~процентів користування\~кредитними коштами\~зі строком\~кредитування до\~27\~листопада 2023\~року.\~При укладанні\~Кредитного договору\~АТ «Банк\~Кредит Дніпро»\~виконав всі\~передбаченні умови\~договору,\~а саме\~ознайомив відповідача\~з умовами\~Кредитного договору\~та надав\~в тимчасове\~користування кредитні\~кошти в\~зазначеному розмірі.\~15\~грудня 2021\~року між\~АТ «Банк\~Кредит Дніпро»\~та ТОВ\~«Цикл Фінанс»\~було укладено\~Договір факторингу\~№15/12/2021,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Цикл Фінанс»\~набуло право\~Нового кредитора\~до Відповідача\~за Кредитним\~договором.\~На момент\~подання позову\~зобов`язання щодо\~повернення кредитних\~коштів відповідачем\~не виконано\~ні первісному\~кредитору,\~а ні\~новому кредитору,\~у зв`язку\~із чим\~виникла заборгованість\~за Кредитним\~договором у\~розмірі 48380\~гривень 06\~копійок.\~У відповідності\~до ст.\~625\~ЦК України,\~відповідач зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням 3%\~річних за\~Кредитним договором\~за період\~з 15\~грудня 2021\~року по\~23\~лютого 2022\~року,\~за 70\~днів,\~сума заборгованості\~ 35326\~гривень 28\~копійок,\~відсоткова ставка\~ 3%,\~проценти \~203\~гривні 25\~копійок. У відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за Кредитним договором за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, індексом інфляції, що перемножується 100,6%*101,3%*101,6%=103,538%, сума заборгованості 35326 гривень 28 копійок, сума заборгованості з індексом інфляції 36576 гривень 23 копійки, збитки від інфляції становлять 1249 гривень 95 копійок. З урахуванням санкцій ст. 625 ЦК України заборгованість становить 49833 гривні 26 копійок. Тому, прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22037000097511 від 27 листопада 2018 року у сумі 49833 гривні 26 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки, збиткам від інфляції 1249 гривень 95 копійок та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 203 гривні 25 копійок, разом із судовими витратами, а саме судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 7570 гривень. Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 89), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 22918/24-вих/2/204/3671/24 від 24 вересня 2024 року (а. с. 90). Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, в позові прохала про розгляд справи за її відсутності (а. с. 4 на звороті), проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місця, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 104), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 27 листопада 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22037000097511 (а. с. 10 та на звороті), відповідно до умов якого (п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного договору) відповідачці надано кредит у тимчасове платне користування на споживчі потреби у сумі 37200 гривень, строком на 60 місяців, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту, з фіксованою процентною ставкою, яка нараховується у розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних та на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. За цим договором [PERSON] зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати всі зобов`язання за даним договором в повному обсязі. 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (Клієнт) та ТОВ «Цикл Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 15/12/21 (а. с. 15-18), відповідно до якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами (п. 1.1 Договору факторингу). Відповідно до п. 6.2.2 вказаного договору, права Вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з вимогами п. 8.2.2 вказаного договору факторингу, В день отримання Фактором електронної форми Реєстру Боржників, Фактор формує та надає Клієнту для підписання Акт приймання-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2). На підтвердження набуття права вимоги за вказаним Договором до боржників, позивачем надано копію Акту прийому передачі реєстру прав вимоги за Договором факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року (а. с. 23), що підписаний сторонами договору та скріплений їх печатками. Як вбачається з Витягу з Реєстру Боржників до вищевказаного договору факторингу (а. с. 14) вбачається, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № 22037000097511 у сумі 48380 гривень 60 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за договором № 22037000097511 від 27 листопада 2018 року, станом на 14 грудня 2021 року, за відповідачкою перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 48380 гривень 60 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки (а. с. 27-28). Згідно з довідкою від 11 вересня 2024 року заборгованості за договором № 22037000097511 від 27 листопада 2018 року станом на 11 вересня 2024 року, за відповідачкою перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 48380 гривень 60 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки (а. с. 7). З наданої позивачем виписки по особовим рахункам відповідачки (а. с. 29-86) вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково здійснювала платежі на погашення заборгованості, відсотків та простроченої комісії за кредитним договором. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Так, приписами статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до вимог статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). При цьому, Верховний Суд України у своїй постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 758/3459/14-ц зробив висновок про те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами понад установлений строк є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього Кодексу. Частиною другою\~статті 625 ЦК України\~визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга\~статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). У зв`язку з вищевказаним, 3% річних та індекс інфляції нараховується за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу\~35326 гривень 28 копійок та становлять: збитки від інфляції\~1249 гривень 95 копійок; 3% річних\~203 гривні 25 копійок. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором утворилась заборгованість в загальній сумі 49833 гривні 26 копійок. Оскільки заборгованість відповідачкою погашена не була ані попередньому кредитору, ані позивачу, відповідачкою було отримано кошти за договором кредиту та позичальниця не виконала своїх зобов`язань щодо повернення позики згідно з умовами договору, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рішення у справi i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. З огляду на вищевикладене, оскільки фінансові установи, правонаступником яких за договорами факторингу є позивач, виконали всі передбачені кредитними договорами умови щодо надання відповідачці кредитних коштів, а остання, за укладеними договорами вказані грошові кошти отримала, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договорів не виконала, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаними кредитними договорами, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним за договором № 22037000097511 від 27 листопада 2018 року у сумі 49833 гривні 26 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки, збиткам від інфляції 1249 гривень 95 копійок та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 203 гривні 25 копійок. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133\~ЦПК\~України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК\~України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ТОВ «Цикл Фінанс» у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 16/05 від 16 травня 2023 року надавав адвокат Дорошенко Марина Анатоліївна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 10289/10 від 11 жовтня 2021 року) (а. с.24-25 та на звороті, 20) та на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АІ № 1494149 від 04 липня 2024 року (а. с. 6). Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, на підтвердження наданих послуг адвокатом надано Акт приймання передачі наданих послуг №334 до договору про надання правової допомоги № 16/05 від 16 травня 2023 року (а. с. 12 на звороті), відповідно до якого адвокатом надано позивачу вид обсяг та кількість витраченого часу правничої допомоги: зустріч з представником позивача, консультація та ознайомлення з матеріалами справи - 2 години; підготовка позовної заяви та додатків до неї 3 години. Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 16/05 від 16 травня 2023 року (а. с. 26), що є невід`ємною частиною вказаного договору, вартість 1 години роботи адвоката при надані відповідної правничої допомоги визначена домовленістю сторін та становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на день оплати, тобто вартість 1 години адвоката складає 1514 гривень (а. с.12 на звороті). Крім того, на підтвердження надано рахунок фактура № 334 від 11 вересня 2024 року з сумою за надану послугу, що надавалась адвокатом повивачу у загальній сумі 7570 гривень (а. с. 12) та платіжну інструкцію № 6609 від 11 вересня 2024 року зі сплатою позивача на рахунок адвоката 7570 гривень за надання юридичних послуг (а. с. 11). Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути\~спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати\~критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на\~розумну необхідність судових витрат\~для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3000 гривень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22037000097511 від 27 листопада 2018 року у сумі 49833 гривні 26 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 35326 гривень 28 копійок, простроченої заборгованості по відсоткам 3430 гривень 14 копійок, простроченої заборгованості по комісії 9623 гривні 64 копійки, збиткам від інфляції 1249 гривень 95 копійок та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 203 гривні 25 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved