Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 610327603, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 162 від 30 листопада 2021 року до вказаного договору факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 610327603. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2021 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18\~312,35 грн, з яких: 9\~998,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~313,73 грн сума заборгованості за відсотками. Крім того, 10 жовтня 2021 року між ТОВ «Авіра Груп» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 52252, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 05 січня 2024 року між ТОВ «Авіра Груп» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05012024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12\~170,00 грн, з яких: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~870,00 грн сума заборгованості за відсотками, 300,00 грн сума заборгованості по комісії. Також, 03 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 02070-10/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6\~650,00 грн, з яких: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4\~650,00 грн сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам вказаних договорів, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, після відступлення права вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. У зв`язку з вказаними обставинами, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 37 132,35 грн і судові витрати. За ухвалою суду від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направив. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено договір № 610327603, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV5Q2B5, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 13\~000,00 грн, строком кредитування 98 днів до 19 листопада 2021 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 251, 85% річних, що становить 0,69% в день від суми кредиту за час користування ним. На умовах викладених у пункті 1.6. договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним. Пунктом 1.6. договору передбачено, що умови нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються за умови, що кожен з чергових платежів здійснений не пізніше строку вказаного в графіку платежів за цим договором. Сторони погодили, що в разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим договором умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою починаючи з наступного дня що слідує за датою платежу. Згідно з п. 1.6.1. договору за умови застосування до відносин між сторонами умов нарахування процентів за базовою процентною ставкою: - загальні витрати за кредитом складають 9\~900,80 грн; - орієнтована загальна вартість кредиту складає 22\~900,80 грн (а.с. 8-13). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, з якої вбачається, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром прав вимог (а.с. 14-16). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до вказаного договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача в сумі 18\~312,35 грн, з яких: 9\~998,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~313,73 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 17-19). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 610327603 станом на 31 серпня 2024 року становить 18\~312,35 грн і складається із: 9\~998,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~313,73 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 20). Крім того, 10 жовтня 2021 року між ТОВ «Авіра Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 52252, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора AV2956, за умовами якого відповідач отримав кредит 2\~000,00 грн, строком кредитування 16 днів до 25 жовтня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1295% річних від суми кредиту в розрахунку 3,5% на добу та комісії у розмірі 15% від суми фінансового кредиту; загальна вартість кредиту становить 3\~420,00 грн і складається із: 2\~000,00 грн сума кредиту за договором, 1\~120,00 грн проценти за користування кредитом, 300,00 грн комісія за надання кредиту (а.с. 25-26). 05 січня 2024 року між ТОВ «Авіра Груп» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05012024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12\~170,00 грн, з яких: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~870,00 грн сума заборгованості за відсотками, 300,00 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 27-30). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 52252 станом на 31 серпня 2024 року становить 12\~170,00 грн і складається із: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~870,00 грн сума заборгованості за відсотками, 300,00 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 31). Також, 03 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 02070-10/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 6026, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2\~000,00 грн, строком на 15 днів до 17 жовтня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% на добу. Згідно з п. 1.5. договору з метою поглиблення довіри до товариства клієнту може бути запропонований індивідуальний промокод для зниження стандартної ставки, яка становить 2,5% на добу. Пунктом 2.4. договору визначено, що якщо відповідно до пункту 1.5. цього договору, скориставшись промокодом, клієнт прострочить виконання зобов`язання або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов договору проценти підлягають перерахуванню за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5% на добу з першого дня користування кредитними коштами та оплаті клієнтом в повному обсязі на загальних умовах (а.с. 34-37). 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6\~650,00 грн, з яких: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4\~650,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 38-41). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 02070-10/2021 станом на 31 серпня 2024 року становить 6\~650,00 грн і складається із: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4\~650,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 44). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаних кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. другим частини другої статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року та № 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року не виконав, у передбачений у договорах строк кошти (суми кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язаннями, яка складається із суми кредиту, в загальному розмірі 4\~000,00 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених між фінансовими установами та відповідачем договорів про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року та № 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року, дані фінансові установи надали позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договорами строки: - за договором про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року (строк кредитування 16 днів) до 25 жовтня 2021 року; - за договором про надання фінансового кредиту 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року (строк кредитування 15 днів) до 17 жовтня 2021 року (а.с. 25-26, 34-37). Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування: - за договором про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року 16 днів, тобто до 25 жовтня 2021 року; - за договором про надання фінансового кредиту 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року 15 днів, тобто до 17 жовтня 2021 року. Згідно з розрахунком позивача (а.с. 31, 44), станом на 31 серпня 2024 року заборгованість [PERSON] становить: - за договором про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року 12\~170,00 грн і складається із: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~870,00 грн сума заборгованості за відсотками, 300,00 грн сума заборгованості за комісією; - за договором про надання фінансового кредиту № 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року 6\~650,00 грн і складається із: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4\~650,00 грн сума заборгованості за відсотками. Досліджені судом розрахунки заборгованості, свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає періоди, які виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає. Так, за умовами договору про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року відповідач отримав кредит 2\~000,00 грн, строком кредитування 16 днів до 25 жовтня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1295% річних від суми кредиту в розрахунку 3,5% на добу та комісії у розмірі 15% від суми фінансового кредиту; загальна вартість кредиту становить 3\~420,00 грн і складається із: 2\~000,00 грн сума кредиту за договором, 1\~120,00 грн проценти за користування кредитом, 300,00 грн комісія за надання кредиту (а.с. 25-26). Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту № 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2\~000,00 грн, строком на 15 днів до 17 жовтня 2021 року, зі сплатою стандартної процентною ставки, розмір якої у разі прострочення виконання зобов`язання становить 2,5% на добу (а.с. 34-37). Враховуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування, визначеного договорами в розмірі: 1\~120,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року (2\~000 грн х 16 днів х 3,5%); 750,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року (2\~000 грн х 15 днів х 2,5%). Таким чином, оскільки відповідач умови зазначених договорів належним чином не виконував, жодних заперечень щодо цього суду не надав, право вимоги за цими договорами перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з [PERSON] заборгованість: - за договором про надання фінансового кредиту № 52252 від 10 жовтня 2021 року в розмірі 3\~420,00 грн, яка складається із: 2\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1\~120,00 грн сума заборгованості за відсотками, 300,00 грн сума заборгованості за комісією; - за договором про надання фінансового кредиту № 02070-10/2021 від 03 жовтня 2021 року в розмірі 2\~750,00 грн,\~яка складається\~із:\~2\~000,00\~грн \~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу,\~750,00\~грн \~сума заборгованості\~за відсотками; всього в загальному розмірі 6\~170 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором № 610327603 від 13 серпня 2021 року слід зазначити наступне. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор\~у зобов`язанні\~повинен передати\~новому кредиторові\~документи,\~які засвідчують\~права,\~що передаються,\~та інформацію,\~яка є\~важливою для\~їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовував заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 610327603 від 13 серпня 2021 року тим, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 2/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 162 від 30 листопада 2021 року до вказаного договору факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 610327603. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2021 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18\~312,35 грн, з яких: 9\~998,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~313,73 грн сума заборгованості за відсотками. За змістом додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме п. 4.1. угоди, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. Проте долучена до позовної заяви копія даної додаткової угоди не засвідчена позивачем у встановленому порядку, що не відповідає положенням ст. 95 ЦПК України, та не містить усіх аркушів документу, що унеможливлює встановлення усіх її умов. Крім того, позивачем не надано реєстру боржників № 162 від 30 листопада 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 610327603. Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження відступлення ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до [PERSON] за договором № 610327603 від 13 серпня 2021 року, зокрема реєстру боржників № 162 від 30 листопада 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а долучена до матеріалів справи копія додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до вказаного договору факторингу не засвідчена позивачем у встановленому порядку та не містить усіх аркушів документу, що унеможливлює встановлення усіх її умов, то підстав для задоволення позовних вимог у цій частині суд не вбачає. Також, слід звернути увагу на те, що позивачем не було зазначено про наявність доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, і не подано клопотання про їх витребування або клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 755/18920/18. При цьому, в суду відсутній обов`язок вважати доведеною і встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року в справі № 199/7014/20. Враховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність і достовірність кожного доказу окремо, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факт набуття ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому й самим позивачем права вимоги до [PERSON] за договором № 610327603 від 13 серпня 2021 року, то суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та недоведеними, а тому дійшов висновку про необхідність відмови в їх задоволенні. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 503,14 грн, виходячи з розрахунку: 6\~170,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3 028 грн (сума сплаченого судового збору) / 37 132,35 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial