Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Зміст позовних вимог У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за заявою-договором № 20677566_RESTRUCT про надання кредиту готівкою на власні потреби від 08 червня 2023 року, що станом на 05.11.2024 становить 123291,64 грн, з якої: 119816,64 грн - основного боргу, 3474,80 грн - заборгованість за процентами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 червня 2023 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-договір № 20677566_RESTRUCT про надання кредиту готівкою на власні потреби. Відповідно до змісту кредитного договору кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування 60 місяців; цільове призначення кредиту: на споживчі цілі; розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 2,9 % щомісячно. Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 05.11.2024, загальна заборгованість перед позивачем складає 123291,64 грн. Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в його електронний кабінет. Відповідач до суду не з`явився, при цьому повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, суд вважає можливим розглянути спір на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом 08 червня 2023 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» № 20677566_RESTRUCT. Загальна сума кредиту - 119 816,84 грн; строк кредиту - 60 місяців (з 08.06.2023 по 08.06.2028); проценти за користування кредитом: 0,001 %; комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості, база розрахунку, порядок обчислення та сплати) - 2,9 % щомісячно (п. 1.2.1, 1.2.5, 1.2.8, 1.4 договору). Відповідно до п. 1.10 договору банк на умовах цієї Заяви-договору зобов`язується надати Позичальнику споживчий кредит «Врегулювання кредитної заборгованості» (далі - Кредит або кредитні кошти), а Позичальник (споживач) зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі на умовах, встановлених цією Заявою-договором. Кредит надається на рефінансування заборгованості Позичальника в АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 119816,84 грн, шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК». Протягом строку дії Заяви-договору розміри процентів та комісій залишаються незмінними. Згідно з п. 1.11 договору цією Заявою-договором Позичальник доручає Банку проведення дебетового переказу коштів для погашення заборгованості за кредитним договором №6155953236 від 02.11.2022 у сумі 119816,84 грн, з поточного рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК», на рахунок [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК». Згода дебетування рахунку Позичальника (споживача) за цим пунктом Заяви-договору є безвідкличною. 03.06.2023 АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до [PERSON] з повідомленням-вимогою, в якій зазначено, що заборгованість за кредитом на 31.05.2023, становить: 102 993,03 грн - основного боргу; 16823,81 грн - простроченого боргу; 0,11 грн - простроченої заборгованості за процентами; 3474,69 грн - простроченої комісії. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаною заявою-договором про надання кредиту готівкою на власні потреби №20677566_RESTRUCT від 08 червня 2023 року станом на 05.11.2024 у сумі 123291,64 грн, з якої: 119816,64 грн - основного боргу, 3474,80 грн - заборгованість за процентами. Однак згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви за вказаною заявою-договором станом на 05.11.2024 заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 119816,84 грн, комісія - 3474,69 грн, яка заявлена позивачем до стягнення як заборгованість за процентами. Щодо стягнення заборгованості за кредитом Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Оскільки відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» за договором про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» № 20677566_RESTRUCT від 08 червня 2023 року суми заборгованості за основним боргом в межах заявлених вимог в розмірі 119816,64 грн. Щодо стягнення комісії 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.4 договору про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» № 20677566_RESTRUCT та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 3474,80 грн, які нараховані, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості, є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial