Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Кривонос А.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час зареєстрованого шлюбу, який розірвано рішенням суду від 22.05.2024, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та постійно проживає з батько, який утримує та займається його вихованням, забезпечує всебічний розвиток сина. Відповідач у 2023 році виїхала до Великої Британії, де працює та не збирається повертатися до України. Тривалий час мати не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться станом здоров`я, навчанням розвитком, не допомагає матеріально, не відвідує і не спілкується, не виявляє інтереси до життя сина. Ухвалою від 23.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 25.09.2024 року постановлено ухвалу суду про відмову у прийнятті уточнених позовних вимог. Ухвалою суду від 23.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 16.12.2024 року Управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради на виконання ухвали суду подано висновок органу опіки та піклування Кропивницької міської ради від 18.11.2024 № 8277/19 та рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 10.12.2024 № 1291 "Про затвердження висновку". Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, через систему "Електронний суд" представником подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач про розгляд справи повідомлена належним в судове засідання не з`явилася, відзив до суду не подала. 06.09.2024 року подано до суду заяву про проведення судових засідань без участі відповідача щодо уточнених позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем їх неповнолітнього сина не заперечує (а.с.55). Представник третьої особи Управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. 19.12.2024 року подано заяву про розгляд справи без участі представника управління. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 08.08.2014 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2024 (а.с. 10,18). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою реєстрації батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно копії закордонного паспорта [PERSON] станом на 04.04.2024 перебувала за кордоном. Віза відкрита до 31.12.2024 (а.с. 14-17). Спільний син сторін [PERSON] навчається у комунальному закладі № 32 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, позашкільний центр «Школа мистецтва» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» в 3-В класі, також відвідує заклад JT-English, де йому надаються освітні послуги з англійської мови з вересня 2023 та Школу усного розвитку Соробан з січня 2023 (а.с.22,23,24). Як вбачається з довідки КЗ № 32 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, позашкільний центр «Школа мистецтва» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області»№ 142 від 03.06.2024 участь у шкільному житті дитини приймає батько, дитина завжди охайна, доглянута, забезпечений необхідною технікою для навчання. Батько дитини бере активну участь у вихованні сина, приділяє належну увагу навчанню сина, відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями. Мати дитини контакту із закладом освіти не підтримує, батьківські збори не відвідує, не спілкується з класним керівником та учителями (а.с.25). Згідно висновку комісії Кропивницької міської ради комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Так, після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю суду не надала. Поведінка та заява відповідача про розгляд справи без її участі дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею суду не надано. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, який фактично проживав і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо його місця проживання, оскільки мати дитини не вимагала від батька дитини змінити його місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця його проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed