Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] народилася [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно 14 серпня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками записані: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно 18 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області, батьками записані: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 11 квітня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15 лютого 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Таким чином, позивач є онукою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.04.1998 року, реєстраційний № 5А-98-120897 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Згідно листа від 13.08.2024 року № 97/01-16 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бінус О.О. на усне звернення позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті бабусі, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , повідомила, що при перевірці наданих позивачем документів встановлено відсутність підстави для закликання до спадкування онуки, оскільки [PERSON] спадщину у встановленому ст. 1270 ЦК України не прийняла (заява про прийняття спадщини до органів нотаріату не подавалася, інформаційна довідка або будь-який інший документ від спадкоємця не надавалась на час відкриття спадщини про проживання нею разом зі спадкодавцем). Згідно Витягу зі спадкового реєстру № 77975747 від 13.08.2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] не заводилась. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Згідно зі ч. 1 ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Причини пропуску позивачем вказаного строку, на переконання суду, є поважними і внаслідок їх існування позивач дійсно мав перешкоди для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. Так, загальновідомим є факт того, що 24 лютого 2022 розпочалася військова агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який був продовжений наступними Указами Президента України і триває до цього часу. Війна, як соціально-політичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, вплинула на нормальне функціонування державних органів, зокрема нотаріальних контор. На момент початку повномасштабної війни Російської Федерації проти України, позивач згідно копії трудової книжки працював на посаді фельдшера ветеринарної медицини ПСП «Виселок», яке розташоване за адресою: Харківська область, Дворічанський район, селище Великий Виселок, вул. Жовтнева, буд. 1, та перебував під окупацією російських військ до початку осені 2022 року. У подальшому, а саме 16.09.2022 року позивач з метою збереження свого життя виїхав до Латвії, а згодом до Польщі. Вказані обставини підтверджуються копією закордонного паспорту позивача та повідомленням про надання номеру PESEL, де була взята на облік. На переконання суду, введення воєнного стану на території України, постійний обстріл міста Харкова у період з 24 лютого 2022 року, що є загальновідомою обставиною, виїзд позивача у безпечне місце з метою збереження свого життя та здоров`я, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] за місцем її відкриття. До того ж строк для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривав у період з 11.02.2022 по 11.08.2022. Постанова КМУ № 164 в період часу з 06.03.2022 до 28.04.2022 містила пункт 3, згідно якого на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. У подальшому, в період часу з 28.04.2022 до 29.06.2022, пункт 3 Постанови КМУ № 164 діяв в новій редакції, згідно якої на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. У період часу з 29.06.2022 по 23.05.2023 пункт 3 Постанови КМУ № 164 діяв в редакції, згідно з якою перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Таким чином, у період строку для прийняття позивачем спадщини, вказана вище Постанова КМУ № 164 містила три різні редакції пункту 3, кожна з яких передбачала зупинення строку для прийняття спадщини. При цьому у період часу з 06.03.2022 до 29.06.2022 діяла редакція вказаного пункту, яка передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на весь період воєнного стану. Станом на даний час сформована судова практика, згідно якої законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 28\~лютого 2022\~року №\~164\~«Деякі питання\~нотаріату в\~умовах воєнного\~стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21). Разом з тим, станом на час відкриття спадщини та у період строку для її прийняття, відповідна практика Верховного Суду сформована не була. Ураховуючи завдання цивільного судочинства та вказані вище висновки щодо застосування норм права, ключовим для вирішення даної справи, на переконання суду, є отримання відповіді на питання, чи характеризувалась поведінка позивача дотриманням стандартів добросовісності та розумності. Насамперед суд звертає увагу, що позивач є особою, яка не має юридичної освіти та не є фахівцем у галузі права. До суду з даним позовом позивач звернулась 26.10.2023 року. Закон України «Про правотворчу діяльність», яким встановлено юридичну силу та ієрархію нормативно-правових актів, зокрема передбачено, що закони мають вищу юридичну силу, ніж постанови Кабінету Міністрів України (п. 3, 5 ч. 2 ст. 19 вказаного закону), прийнятий 24.08.2023 та набрав чинності 20.09.2023, тобто після виникнення спірних правовідносин. Ураховуючи наведене, станом на час виникнення спірних правовідносин питання визначення ієрархії нормативно-правових актів та встановлення їх юридичної сили не було врегульовано законом, а відтак потребувало наявності спеціальних знань у сфері права та навичок тлумачення нормативно-правових актів. Позивач, не маючи юридичної освіти та виходячи з положень ст. 113, 116 Конституції України, при оцінці змісту пункту 3 Постанови КМУ № 164 мала правомірні та легітимні підстави очікувати, що вказана норма постановлена на виконання законів України, у відповідності з ними та є обов`язковою для виконання в силу імперативних положень ст. 117 Конституції України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії позивача, пов`язані з неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270\~ЦК України\~шестимісячний строк через наявність не скасованих та невизнаних протиправними і нечинними на той час положень пункту 3 Постанови КМУ № 164, не можна визнати такими, що характеризуються нерозумністю або недобросовісністю. За таких обставин, наявність встановлених судом обставин у своїй сукупності свідчить про те, що у позивача дійсно були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини справи, враховуючи поважність причин, з яких позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, відсутність інших спадкоємців за законом та за заповітом, беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку про задоволення позову. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Outcome: approved