Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею та стягнути понесені судові витрати. Позов мотивований тим, що у сторін за період перебування у зареєстрованому шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 07.05.2024 шлюб між сторонами розірвано. При розірванні шлюбу сторони домовилися, що син буде проживати з відповідачем, тоді як донька залишається проживати з позивачем. Для утримання дітей позивач навесні 2024 року знайшла роботу у м. Чернігові. Від підприємства позивачу була надана кімната в гуртожитку, яку вона облаштувала, придбала речі і після закінчення навчального року забрала доньку з собою. З нового навчального року позивач планувала повести доньку в нову шкоду у м. Чернігові. Проте, розпорядженням Сновської міської ради комісія з питань захисту прав дитини визначила місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач не погоджується з даним розпорядженням, оскільки відповідач свідомо принижує авторитет позивача в очах дітей, маніпулює донькою з метою отримання відстрочки від мобілізації. Крім того, у будинку, де проживає відповідач, відсутні умови для нормального проживання дитини. Тоді як позивач має у власності будинок у м. Сновськ, дохід, відповідальне ставлення до батьківських обов`язків. З урахуванням чого позивач звернулася до суду з позовом про визначення місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею. У відзиві на позов відповідач заперечує проти вимог позивача. Вказує, що позивач дійсно поїхала проживати у м. Чернігів нібито на заробітки, та приїздила на вихідні до дітей й провозила дочці гостинці, тоді як сину нічого. Так тривало до закінчення начального року. У травні позивач попросила його покинути її будинок в м. Сновськ, тому він вимушений був переїхати до будинку, який придбав за час шлюбу з позивачем, як дачу, в с. Михайлівка. Позивач вирішила забрати дочку з собою у м. Чернігів, а сина залишити самого, щоб доглядав за будинком. Однак, він заперечував проти цього, оскільки сину було лише 15 років, а тому забрав сина з собою у с. Михайлівка. Разом з тим, донька за час проживання з позивачем просила його забрати її до себе. Зазначає, що донька боїться матір, тобто позивачку, та сама висловила бажання проживати з ним. Вказує, що не тримає дитину разом з ним силоміць і якщо дитина виявить бажання проживати разом з позивачем, то він не буде заперечувати, оскільки головне для нього - бажання самої дитини. Тому просить при вирішення справи врахувати думку як самої дитини, так і висновок органу опіки та піклування Сновської міської ради. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що відповідач без її згоди забрав дитину проживати разом з ним у с. Михайлівка. Тоді як сама дитина бажає проживати разом з нею. Вказала, що відповідач навмисно забрав дитину для того, щоб отримати відстрочку від мобілізації, а не для її виховання. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказав, що дитина сама виявила бажання проживати разом з ним. Він влаштував всі необхідні умови для життя в будинку, діти мають все необхідне, одяг, продукти харчування, шкільне приладдя. Доньку самостійно кожний день возить в школу та забирає її. Не заперечує, щоб позивач бачилася з донькою. Тому з урахуванням думки дитини просив залишити її разом з ним. Представник Органу опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області у судовому засіданні пояснила, що була у складі комісії при складанні розпорядження про визначення місця проживання дітей, під час якого була заслухана думка дівчинки, яка сказала, що бажає проживати разом з батьком. При перевірці умов проживання дітей було встановлено, що відповідач забезпечив належні умови для проживання та виховання дітей. Свідок [PERSON] у судовому засідання вказала, що є класним керівником [PERSON] , [INFO] . Дівчинка добра, розумна та гарно розвинена, батьки приділяють їй всю необхідну увагу та займаються нею. Протягом першого навчального року дівчинку частіше забирала зі школи матір, а вже в 2 класі її забирає батько. Після розлучення батьків у дитини спостерігається погіршений психо-емоційний стан, що раніше не вбачалося. Дитина завжди охайна, одягнена по сезону, заплетена, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, думку дитини, допитавши свідка, та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2008 року, який рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 07.05.2024 розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно Витягу №03-18/3199 від 16.07.2024, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач є власником будинку в [ADDRESS] , що встановлено з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 11800542 від 11.09.2006.. З наданої позивачем характеристики [PERSON] , [INFO] , учениці 2 класу Сновського ліцею №2 вбачається, що дівчинка зарекомендувала себе з позитивної сторони має досягнення високого та достатнього рівня. Батьки приділяють належну увагу її вихованню, беруть активну участь у процесі навчання. Дівчинка забезпечена всім необхідним для навчання, завжди має охайний вигляд. Мама дівчинки на добровільних засадах майже весь перший рік навчання допомогла вчительці з організацією та супроводженням дітей до бібліотеки та інші позашкільні розвиваючі заходи. Крім навчання, мама приділяла увагу всебічному розвитку дитини. Розпорядженням Сновської міської ради № 136 від 20.08.2024 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданої відповідачем довідки №190 від 20.09.2024 Сновського ліцею №2, відповідач як батько [PERSON] постійно буває в школі, забирає та приводить дитину до школи. Завжди спілкується з класним керівником та цікавиться навчанням і поведінкою дитини. Судом встановлено, що відповідач працює підсобним робітником у ПП «ЄВРО ЛІС» та отримує стабільну заробітну плату. Позитивно характеризується за місцем роботи. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 260741241 від 09.06.2021 [PERSON] власником будинку в [ADDRESS] . Згідно із ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частинами 2, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У зв`язку із зазначеним, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до ст. 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). Під час розгляду справи в судовому засіданні було заслухано думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка вказала, що любить обох батьків, але хоче проживати разом з батьком. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Суд зазначає, що судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Також, суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема і суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Крім того, нормами ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування висловив свою позицію щодо дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи. Так, відповідно до витребуваного судом висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком [PERSON] . З висновку вбачається, що він складений у результаті проведеної бесіди як з батьками, так і з дитиною, яка висловила бажання жити з батьком. Крім того, у висновку зазначено, що заявником створені належні умови для виховання та проживання дітей. Будинок забезпечений опаленням, водопостачанням, облаштований меблями, комп`ютерною та побутовою технікою. Заявником здійснюються ремонтні роботи всередині будинку та будування ванної кімнати. Санітарний стан задовільний. У кожного з дітей своє спальне місце. Родина утримує підсобне господарство, обробляє присадибну ділянку, забезпечена продуктами харчування. Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У ході розгляду справи встановлено, що дитина має прихильність до батька. При цьому, щодо висловленої думки дитини, суд враховує її вік, проживання її як з батьком, так і з матір`ю, можливість зміни ставлення в залежності від зміни обстановки і обставин, а тому з урахуванням ситуації, яка склалась у сім`ї та обстановки, в якій перебуває дитина, вона, на думку суду, може об`єктивно, незалежно та вільно висловити свою думку. Тому беручи до уваги всі встановлені судом обставини та оцінивши всі наявні в справі докази та доводи в їх сукупності, суд вважає, що проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком найкраще забезпечить її інтереси, духовний та фізичний розвиток, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванні з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то понесені позивачем судові витрати залишаються за нею. У відзиві на позов відповідач просив стягнути з позивача понесені судові витрати. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано договір про надання правничої допомоги №33/24 від 01.10.2024 року, укладений між відповідачем та адвокатом Савостою І.М., копію Акту приймання-передачі правових послуг (виконаних робіт) від 04.10.2024, орієнтовний розрахунок судових витрат у справі 749/1297/24, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру згідно яких відповідачем сплачено адвокату Савості І.М. гонорар у розмірі 6000 грн. Враховуючи відмову у задоволенні позову, не заявлення представником позивача клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне заявлений розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. задовольнити.

Outcome: approved