Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

11.12.2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діяла адвокат Зубицька Любов Миколаївна, звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, просила: «1.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені нею додаткові витрати на лікування, оздоровлення та навчання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 23 694,38 гривень. 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування, оздоровлення та навчання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 140,00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. 4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 5. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати.» Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 15.09.2017 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . До моменту укладення шлюбу сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у місті Києві у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу. У шлюбі, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Син сторін від народження має порушення психологічного розвитку з недорозвитком мовлення внаслідок ураження центральної нервової системи. Відповідач за професією є моряком далекого плавання і з моменту народження сина більше часу знаходився у службових поїздках за межами країни. На початку 2022 року, після отримання дозвільних документів на роботу у Королівство Саудівська Аравія, відповідач покинув країну та залишив позивача одну із дитиною. Відтоді сторони фактично разом не проживають і відповідач всупереч вимогам ст.180 Сімейного кодексу України, не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини та не забезпечує її ні в грошовій, ні в натуральній формі. Будь-який зв`язок із відповідачем взагалі відсутній, а його місце перебування достеменно наразі невідоме. Відтак, весь тягар матеріального забезпечення їх сина лягає на позивача. Так, зокрема, усі витрати, пов`язані з вихованням, лікуванням та доглядом за дитиною, а також утримання квартири, де проживає її син, несе сама позивач. Зараз [PERSON] сім років, він страждає на синдром дефіциту уваги з гіперактивністю, порушення сну, загальний недорозвиток мовлення, синдром м`язової гіпотонії, у зв`язку з чим дитина потребує постійного лікування та догляду. Водночас, відповідач, будучи старшим помічником капітана морського судна, має достатній заробіток та може самостійно повністю покривати усі витрати на утримання свого сина. Так, за даними позивача, у відповідача чинний семирічний трудовий контракт із іноземною компанією, яка зареєстрована в Королівстві Саудівська Аравія та обслуговує нафтові танкери/баржі. Позивач наголошувала на тому, що інших дітей або непрацездатних батьків у відповідача немає, а тому перешкоди, які б завадили йому сплачувати аліменти та відраховувати частину свого заробітку (доходу) на користь сина, на думку позивача, відсутні. Вказувала, що відповідач є власником квартири, загальною площею 107 кв.м, житловою 60,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; співвласником земельної ділянки, площею 0,0312, за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 6510136300:01:001:0458), розмір частки: 1/1; співвласником житлового будинку та користувачем земельної ділянки, площею 624,0 кв.м, розташованих за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 6640924), розмір частки: 39/100; співвласником двох-кімнатної квартири, загальною площею 39,8 кв.м, житловою площею 25,2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 9578608), розмір частки ; іпотекодержателем житлового будинку, загальною площею 136,8 кв.м, житловою площею 65,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1008734965223), та земельної ділянки, площею 0,2152 га, кадастровий номер: 6522383500:01:001:0178, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за договором іпотеки від 10.10.2016 №1281 (розмір основного зобов`язання 1 687 276,00 грн, зі строком виконання основного зобов`язання 31.12.2022). Відтак, на думку позивача, відповідач є працездатною особою і його матеріальне становище дозволяє йому нести витрати на утримання сина, а тому позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача кошти на утримання дитини (аліменти) у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу). Щодо стягнення додаткових витрат на навчання, лікування та оздоровлення дитини, позивач на посилалась на вимоги ст.185 Сімейного кодексу України. Щодо стягнення фактично понесених додаткових витрат на лікування, оздоровлення та навчання дитини, позивач зазначала, що, починаючи з 2022 року, коли відповідач повністю перестав виконувати свої батьківські обов`язки та утримувати сім`ю, усі витрати з матеріального забезпечення сина, зокрема, витрати на лікування, оздоровлення та навчання, несе одна позивач. Натомість, ураховуючи наявність у сина сторін вад здоров`я, дитина змушена проходити постійний курс лікування, який змінюється кожні 5-6 місяців, у зв`язку з чим позивач вимушена регулярно купувати призначені лікарем вартісні препарати. Оскільки дитина має окремі розлади опорно-рухового апарату, вона змушена регулярно відвідувати лікаря-ортопеда, а також носити ортопедичне взуття зі спеціально виготовленими ортопедичними устілками, яке треба змінювати кожні три місяці. Позаяк, для підтримки та правильної роботи опорно-рухового апарату сина, позивач має регулярно відвідувати басейн та фізичні заняття для формування правильної постави та координації рухів. У силу необхідності розвивати моторику, уяву та мислення син позивача відвідує додаткові розвиваючі заняття. Щонайменше три рази на тиждень дитина потребує масажу, а також два рази на тиждень занять з логопедом. Позивач також вказувала, що за своїми фізичними особливостями дитина не може як інші діти відвідувати загальні навчальні заклади (садочки/школи), а відтак має навчатися у спеціальних навчальних закладах для дітей з особливими потребами. Так, 04 липня 2022 року позивач уклала договір №18-19-168 з дитячим садком (ФОП [PERSON] ), згідно з умовами якого вартість навчання становила 9 950,00 грн за 1 місяць, загальна вартість навчання за 3 місяці становила 29 850,00 грн. 01.09.2022 року позивач уклала контракт з Приватним дошкільним навчальним закладом «Планета дитинства» щодо навчання дитини, зі строком дії з 01.09.2022 по 31.05.2023, та вартістю за навчання у сумі 76 500,00 грн. 06.11.2023 року позивач уклала Договір №39 з ТОВ «Заклад дошкільної освіти комбінованого типу «МАНДРИК» на надання освітніх послуг для дитини, згідно з яким щомісячна плата становить 15 000,00 грн, а щорічний внесок - 5 000,00 грн. За попередніми підрахунками загальний розмір додаткових витрат на лікування, оздоровлення та навчання сина сторін за 2020-2023 рік склав 47 388,75 грн. Оскільки такі витрати були викликані особливими обставинами та були неминучими, позивач вважала за необхідне просити суд стягнути з відповідача половину таких витрат у сумі 23 694,38 грн. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування, оздоровлення та навчання дитини наперед, то позивач вказувала, що з метою забезпечення розвитку та навчання дитини, 06.11.2023 року позивач уклала Договір №39 з ТОВ «Заклад дошкільної освіти комбінованого типу «МАНДРИК» на надання освітніх послуг для дитини, зі строком дії з 06.11.2023 по 31.08.2024. На виконання умов договору позивач сплатила 38 300,00 грн. Навчання в садочку триватиме до 31.08.2023, зі щомісячною оплатою в розмірі 15 000,00 грн, а вартість послуги за харчування складає 5 280,00 грн на місяць. Позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача половину таких витрат наперед, а саме: 10 140 грн. щомісяця. 12.12.2023 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позову заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В., яку фактично суддею було отримано 22.01.2024 року. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА» та Херсонської міської ради. Згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, на звернення суду з відділу з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА отримана інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, на звернення суду з Департаменту адміністративних послуг Херсонської міської ради отримано відомості про відсутність станом на 27.12.2023 року інформації щодо декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] . 23.01.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 06.03.2024 року представник відповідача - адвокат Заверюха К.О. ознайомився в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва з матеріалами справи, про що свідчить його розписка. (а.с.10 т.2), однак правом на подання відзиву на позов сторона відповідача не скористалась. 19 квітня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Зубицької Любов Миколаївни про витребування доказів. Постановлено витребувати з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі: відомості (довідку) про доходи з Державного реєстру фізичних осіб про виплачені доходи та утриманні з них податки за 2022 рік та за 3 (три) квартали 2023 року, відповідача [PERSON] . Постановлено витребувати з Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області: довідку форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» та довідку форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на відповідача [PERSON] . Постановлено витребувати з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію: про перетин державного кордону України в період з 01 січня 2022 року по даний час відповідачем [PERSON] 24.04.2024 (вх.№ЕП-5204) на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2024 від Адміністрації Прикордонної служби України надійшла відповідь №19-28450/18/24-Вих від 23.04.2024 про те, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2022 по 23.04.2024 (станом на 13:35, теперішній час) в Базі даних не виявлено. 30.04.2024 (вх.№24824) на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2024 від Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області надійшла довідка з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7 по застрахованій особі [PERSON] 02.05.2024 (вх.№25358) на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2024 від Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі надійшла відповідь про те, що відповідно до отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків стосовно [PERSON] станом на дату надання відповіді інформація про доходи, отримані від податкових агентів за період з 1 кв. 2022 року по 3 кв. 2023 року, відсутня. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - адвокат Заверуха К.О. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема, відповідач повністю визнав пред`явлену вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. Позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки, понесені нею додаткові витрати на лікування, оздоровлення та навчання неповнолітньої дитини визнав лише у розмірі 21 797,38 гривень, обґрунтовуючи тим, що саме така сума підтверджена позивачкою належними та допустимими доказами - чеками та платіжними інструкціями. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на лікування, оздоровлення та навчання неповнолітньої дитини, у розмірі 10 140,00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття, просив відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю пред`явлених в цій частині вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені сторонами обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі, у зв`язку з чим суд дійшов до наступних висновків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 15 вересня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 15.09.2017 року. (а.с.19 т.1) Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьками є якого записані відповідно позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 21.10.2017 року. (а.с. 20 т.1). Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що позивачка проживає разом з малолітнім сином, який перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги визнання відповідачем позовної вимоги в цій частині позову, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. З урахуванням положень ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує відповідачу до сплати аліментів на утримання дитини починаючи з 08 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо вимог про стягнення фактично понесених додаткових витрат на лікування, оздоровлення та навчання дитини, та витрат, які будуть понесені у майбутньому. Як убачається з Висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 11.08.2021 року, підписаного 26.08.2021 року вчителем-логопедом та вчителем-реабілітологом «Комунальної установи «Перший інклюзивно-ресурсний центр» Житомирської міської ради, протягом року дитина [PERSON] навчалася у групі компенсуючого типу (ортопедична) Житомирського спеціального центру розвитку дитини №41. Інформація про стан здоров`я дитини: відповідно до діагнозу лікаря-психіатра від 09.07.2021 - Порушення мовленнєвого розвитку (ЗНМ), с-м гіперактивності з дефіцитом уваги. Відповідно до діагнозу лікаря-ортопеда від 24.06.2021 - Плоско-вальгурні стопи. Протягом року проводились заняття з вчителем-логопедом: Розвиток мовлення; з вчителем-дефектологом - Розвиток пізнавальної сфери, психічних процесів, мови та мовлення. Навчання основних прийомів розумової та навчальної діяльності. (а.с.140-143 т.1) Як убачається із заключення первинного консультаційного прийому невропатолога від 13.01.2022, у дитині виявлено: «Синдром гіперактивночіт, порушення мовленнєвого розвитку на резидуальному фоні. Синдром мязової гіпотогії» та рекомендовано: ЕЕГ, ЛФК постійно, масаж корекційний №10, окуліст (очне дно) (а.с.130 т.1) Згідно заключення консультаційного висновку психіатра КНП «Обласний медичний центр психічного здоров`я» Житомирської обласної ради, [PERSON] встановлено наступні діагнози: «порушення психологічного розвитку з недорозвитком мовлення внаслідок органічного ураження ЦНС», «Синдром дефіциту уваги з гіперактивністю. Порушення сну. Загальний недорозвиток мовлення». За результатами обстежень рекомендовано: прийняття медичних препаратів, зазначених у висновках, заняття з логопедом (дефектологом). (а.с.33-34 т.1) 13.02.2022 року позивач [PERSON] , як законний представник малолітнього [PERSON] , [INFO] , уклала Декларацію №0001-78НК-ХМФ0 «Про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» з лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дніпровського району м.Києва [PERSON] (а.с.134 т.1) Згідно консультаційного висновку невропатолога КНП «Обласний медичний центр психічного здоров`я» Житомирської обласної ради від 26.06.2023, у дитини виявлено «Мінімальна мозкова деформація, синдром м`язової гіпотогії, дефіцит уваги. Плоско-вальгусні стопи.», рекомендовано: медичні препарати, масаж, ортопедичні устілки. (а.с. 35-36 т.1) На підтвердження додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням сина, позивач надала Акти про надані медичні послуги №Кня-200218-0529 від 18.02.2020 на суму 475 грн (а.с.219 т.1) та № Кня-200303-0432 від 03.03.2020 на суму 320 грн (а.с.221 т.1); рахунок від 21.02.2020 за оплату басейну на суму 700,00 грн (а.с.220 т.1); товарний чек №00НФ-015134 від 28.06.2023 на суму 2 173,75 грн - придбання босоніжок, супінаторів та устілок; товарний чек №00НФ-015789 від 14.07.2023 на суму 323,00 грн - придбання устілок; чек №1152790919 від 14.07.2023 на суму 1 212,50 грн - придбання ортопедичних кросівок (а.с.222 т.1); товарний чек №00НФ-018810 від 21.09.2023 на суму 427,50 грн - придбання устілок (а.с.223 т.1). Отже загальний розмір понесених позивачкою витрат на лікування сина складає 5 632,75 грн, половина з яких дорівнює 2 816,37 грн. Надані позивачкою фіскальні чеки №0000326996 від 01.10.2023 на суму 1126,00 грн, №4000384267 від 25.11.2023 на суму 2 331,00 грн та - придбання ліків, суд частково приймає до уваги, як доказ понесених витрат на лікування дитини, оскільки такі медичні препарати, як дуфалак сироп, німесил, траумель призначаються виключно за рецептором лікаря, проте доказів того, що вказані медичні препарати були призначені лікарем-педіатром чи будь-яким іншим лікарем для застосування саме дитині позивач не надала. (а.с.224-225 т.1). 04 липня 2022 року позивачка та ФОП [PERSON] уклали Договір №18-19-169, предметом якого виконавець ФОП [PERSON] взяла на себе зобов`язання забезпечити навчання [PERSON] відповідно до Базового компоненту дошкільної освіти в період з 04 липня 2022 по 30 вересня 2022 року. Вартість послуг, що надаються виконавцем, згідно п.4.1 Договору, становить 9950 грн без ПДВ за один календарний місяць. (а.с.176-177 т.1) 01 вересня 2022 року позивачка уклала Контракт №1 з Приватним дошкільним навчальним закладом «Планета дитинства» в особі директора Жук О.М., зі строком дії 0 01.09.2022 і до 31.05.2023 р, предметом якого є навчання сина [PERSON] (а.с.178-180 т.1) Згідно п.1.1. Додатку до Контракту №1 від 01.09.2022 р., розмір оплати за навчання складає 76 500 грн. Згідно п.4 Додатку до Контракту №1 від 01.09.2022 р., наприкінці навчального року сплачується внесок в розмірі 3 600 грн. (а.с.181 т.1) Разом з тим, доказів на підтвердження понесених витрат за укладених з ПДНЗ «Планета дитинства» Контрактом №1 від 01.09.2022 позивач не надала. 06 листопада 2023 року позивачка уклала з ТОВ «Заклад дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок) «Мандрик» Договір про надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти №39, предметом якого є надання дитині [PERSON] освітніх послуг у сфері дошкільної освіти у період з 06.11.2023 по 31.08.2024. Місцем надання освітніх послуг є приміщення Закладу за адресою: [ADDRESS] . (а.с.182-188 т.1) Згідно п.4.4. Договору №39, щомісячна оплата становить 15000,00 грн. Згідно п.4.5. Договору №39, замовник здійснює оплату щорічного внеску в розмірі 5 000,00 грн до 01.09 кожного календарного року. На підтвердження понесених витрат на виконання умов Договору №39 з ТОВ «ЗДОКТ «Мандрик» щодо надання освітніх послуг дитині позивач надала квитанцію № 0.0.3340513449.1 від 05.12.2023 про переказ на ім`я ТОВ «ЗДОКТ «Мандрик» готівки на суму 5 000,00 грн (а.с.191, 203 т.1); квитанцію № 0.0.3340510325.1 від 05.12.2023 про переказ готівки на ім`я ТОВ «ЗДОКТ «Мандрик» на суму 15 000,00 грн (а.с.192, 204 т.1); квитанцію № 0.0.3302390571.1 від 14.11.2023 про переказ готівки на ім`я ТОВ «ЗДОКТ «Мандрик» на суму 9 660,00 грн. Отже, загальний розмір понесених позивачкою витрат, пов`язаних з навчанням дитини у ТОВ «ЗДОКТ «Мандрик», складає 38 300, 00 грн, половина з яких дорівнює 19 150,00 грн. Разом з тим, витрати позивача на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти у приватних дошкільних закладах, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням позивача та останньою не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких занять виключно у приватних закладах, а не закладах комунальною власності. На підтвердження понесених витрат на харчування позивач надала платіжну інструкцію №0.0.3302381927.1 від 14.11.2023, відповідно до якої вона здійснила платіж на ім`я ФОП [PERSON] на суму 3 360 грн., призначення платежу: «Оплата постачання харчування [PERSON] » (а.с.190, 202 т.1); квитанцію № 0.0.3340511857.1 від 05.12.2023 про переказ на ім`я ФОП [PERSON] готівки на суму 5 280,00 грн (призначення платежу: оплата за інші продукти харчування. [PERSON] » (а.с.193, 205 т.1) За правилами статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов (див. постанову Верховного Суду від 08.05.2023 № 756/9882/19, провадження № 61-2065св23). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12.12.2019 у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Регулярне відвідування дітьми басейну, придбання спортивного комплексу для вправ, поїздки з дітьми до моря на відпочинок тощо, не є тими додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, а є витратами на утримання дітей, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача (див. постанову Верховного Суду від 19.04.2023 № 760/10847/20-ц, провадження № 61-12256св22). Витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини, витрати на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами (див. постанову Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19, провадження № 61-425св23). У постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. Не може бути віднесено до витрат, викликаних особливими обставинами, щодо інших витрат, понесених позивачем у зв`язку профілактичними оглядами дитини у приватних медичних закладах, якщо такі витрати були самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я, а тому такі витрати не підлягають стягненню у зв`язку з недоведеністю їх понесення за особливих обставин. Ураховуючи, що заявлені позивачем витрати на медичне страхування та проведені профілактичні огляди дитини, не були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача (див. постанову Верховного Суду від 29.04.2022 № 761/27222/20, провадження № 61-8815св21). У постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від аліментів - коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Позивачем належними доказами не доведено, що наведені нею витрати на дитину викликані особливими обставинами, зумовленими станом здоров`я дитини та свідчили б, що дані витрати були виключно додатковими (придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Зазначені витрати є поточними витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, відпочинок, купівлю взуття, одягу, а тому покриваються коштами, які має отримувати одержувач аліментів. Крім того, позивач не довела можливість відповідача сплачувати такі витрати. Натомість, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього на користь позивачки, понесені нею додаткових витрат на лікування, оздоровлення та навчання неповнолітньої дитини у розмірі 21 797,38 гривень, у зв`язку із чим та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею додаткові витрати на лікування, оздоровлення та навчання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 21 797,38 грн. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147,20 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial