Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просить: зменшити розмір аліментів, які відраховуються з позивача за судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року на користь відповідача до 1/10 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитини повноліття. Позов мотивовано тим, що 24 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано на підставі рішення судді Роменського міськрайонного суду Сумської області (справа № 585/1776/22) від 07 вересня 2022 року. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року у справі № 585/1918/24 з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів і до досягнення дитини повноліття. Вважає, що рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 1/4 від доходу являється досить значним, та не відповідає вимогам законодавства та справедливості щодо утримання дитини матір`ю та батьком. В 2022 році позивач призваний на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» та тривалий час знаходиться на службі в ЗСУ. Після того як шлюб було розірвано, позивач в добровільному порядку сплачував аліменти, однак згодом відповідач заявила, що кошти, які він перераховує, являються незначними, так як він отримує по 100000 грн. бойові виплати, що на даний час не відповідає дійсності та підтверджується відповідною довідкою, яка видана військовою частиною. Крім того, 30 жовтня 2017 року батько позивача [PERSON] , [INFO] , за яким згідно законодавства зобов`язаний піклуватися, отримав третю групу інвалідності, та йому була протипоказана важка та середня фізична праця, а тому значну частину доходу він змушений додатково пересилати своєму батькові, за яким здійснює піклування та фінансово допомагав. Станом на сьогоднішній день, позивач, який на даний час перебуває в ЗСУ, а також між ротаціями перебуванні на «нульовій лінії оборони», та враховуючи, що він ще передає кошти на утримання батька, у якого 3-я група інвалідності, в нього майже не залишається грошових коштів, навіть на забезпечення для себе. Таким чином, враховуючи те, що позивач окрім своєї дитини ще утримує батька, у якого наявна інвалідність, а також розмір стягнення аліментів на сьогоднішній день становить близько 12000 грн., вважає про можливе зменшення розміру аліментів. Ухвалою судді від 26 липня 2024 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. 06 вересня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю. Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року по справі № 585/1918/24 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки № 57 від 19 червня 2024 року, виданої командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] займає посаду військовослужбовця у в/ч [NUMBER] , загальна сума доходу за період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року без урахування аліментів становить: 329768,86 грн. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] та копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 30.10.2017 батько позивача [PERSON] , [INFO] , отримав третю групу інвалідності. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 7 Сімейного Кодексу України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, про що також зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13. Як на підставу своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів позивач зазначає, що на даний час розмір його грошової виплати зменшився, значну частину доходу він змушений додатково пересилати своєму батькові, за яким здійснює піклування та фінансово допомагає. Разом зтим, зменшення або збільшення розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду. Розмір аліментів, визначений судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2024 року по справі № 585/1918/24 про стягнення аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач несе значні витрати на допомогу своєму батькові, який є інвалідом третьої групи з 30.10.2017 (обставини, що настали раніше за видачу судового наказу), при цьому не долучення відповідних медичних призначень на лікування та квитанцій про їх оплату, які б підтвердили значні витрати позивача на лікування, тобто без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, і суперечитиме інтересам дитини. Дитина має право на гідне та забезпечене життя, а її батько, у свою чергу, який на даний час звернення до суду отримував дохід, зобов`язаний брати участь у забезпеченні її благополуччя. Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища відповідача, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини у раніше визначеному судом розмірі. Крім того, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України). Також суд зауважує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, на матір. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, з урахуванням поданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду, висловленою у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимога про стягнення судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК України не вирішується, так як в задоволенні позову відмовлено. На підставі положень ст. ст. 84, 181, 182, 191, 192, 199, 200 СК України, ст. ст. 258-259,263, 264, 265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed