Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

12 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 26 вересня 2024 року уточнив на просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на: 3/8 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 3/4 частки земельної ділянки площею 1,00 га, переданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер 5122081700:01:001:0618. Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. №245/02-14 від 12 березня 2024 року йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з розбіжностями в написанні прізвищ неможливо встановити родинний зв`язок з спадкодавцем. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 1985 року, посвідченого секретарем Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - земельна ділянка площею 1,00 га, переданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер 5122081700:01:001:0618 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1№468099 від 03 липня 2002 року. Відповідно до вимог\~статті 22 КпШС України 1969 року\~(закон, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин з приводу майна набутого у шлюбі) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 1974 року Цебриновською селищною радою Одеської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 вересня 1974 року. Таким чином, встановлено, що [PERSON] набула права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] в період шлюбу з [PERSON] , тому вказаний житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 грудня 2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 05 червня 2003 року секретарем Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Найденською С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 158, [PERSON] заповіла належну їй частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та належну їй земельну ділянку площею 1,00 га, переданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області сину [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75439156 від 16 січня 2024 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 05 червня 2003 року, зареєстрований за № 158 не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1\~ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Після смерті [PERSON] до осіб, які мають право на обов`язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України відноситься її чоловік [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 1974 року Цебриновською селищною радою Одеської області, оскільки він був непрацездатним за віком на час відкриття спадщини, таким чином він спадкує половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно абз. 2 п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. В свою чергу п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року\~зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Факт родинних відносин між\~ [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] підтверджується співпадінням їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах, та довідкою № 673 від 12 липня 2023 року, виданою Кам`янським старостинським округом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Встановлення в судовому порядку факту родинних відносин необхідно [PERSON] для оформлення спадщини. Доказів, які б спростовували факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] суду не надано. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою № 963 від 30 жовтня 2023 року, виданою Кам`янським старостинським округом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. №245/02-14 від 12 березня 2024 року йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з розбіжностями в написанні прізвищ неможливо встановити родинний зв`язок з спадкодавцем. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved