Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Голівський В.В., звернулася в суд з позовом до ФГ «Дуби» про розірвання договору оренди землі. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником земельної ділянки площею 2,1473 га, кадастровий номер 0523487200:01:002:0014, яка розташована на території Погребищенської міської територіальної громади (раніше Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області) на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №220019. 30.08.2019 року між нею та ФГ «Дуби» укладено договір оренди цієї земельної ділянки, а 18.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право оренди цієї земельної ділянки відповідача. В п.9 договору оренди визначено, що орендна плата носить фіксований характер та вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3352 грн. 00 коп. в рік. Проте, відповідач всупереч умовам договору систематично не виконує свого обов`язку по сплаті орендної плати та не виплачує її упродовж 2019 2023 років, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Посилаючись на наведені обставини, просить розірвати Договір оренди землі б/н від 30.08.2019 року, укладений між нею та ФГ «Дуби», предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2,1473 га, кадастровий номер 0523487200:01:002:0014, яка розташована на території Надроссянської (Чапаєвської) сільської ради Погребищенського району Вінницької області, на підставі якого за ФГ «Дуби» 18.10.2019 року державним реєстратором Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області внесено запис про право оренди земельної ділянки за №33819457. Ухвалою судді від 03.06.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 21, 22). Ухвалою суду від 11.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.33, 34). Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Голівський В.В. в судове засідання, призначене на 17.12.2024 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ЦПК України, натомість останній через систему «Електронний суд» надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та позивачки, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 71). Разом із цим, в судовому засіданні 19.11.2024 року представник позивачки - адвокат Голівський В.В. позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.63). Відповідач ФГ «Дуби», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судові засідання 13.08.2024 року, 10.10.2024 року, 19.11.2024 року та 17.12.2024 року (а.с.46,47,58,66) свого представника не направило, про причини неявки представника відповідача суд не повідомлено, відзиву до суду не подано. Згідно із ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на повторну неявку представника відповідача в судове засідання та ураховуючи позицію представника позивача суд 19.11.2024 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.63). Оскільки учасники процесу в судове засідання 17.12.2024 року не з`явилися, то відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1473 га, кадастровий номер 0523487200:01:002:0014, яка розташована на території Погребищенської міської територіальної громади (раніше Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області) на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №220019 (а.с.6, 7). Відповідно до змісту ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 30.08.2019 року між [PERSON] та ФГ «Дуби» укладено Договір оренди цієї земельної ділянки (надалі Договір), на підставі якого 18.10.2019 року державним реєстратором Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право оренди цієї земельної ділянки відповідача за №33819457 (а.с.7, 69). Відповідно до п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 74257 грн. 50 коп. Пунктом 8 Договору визначено, що він укладений строком на 10 (десять) років - з урахуванням ротації культур. Термін закінчення дії договору 31.12.2029 року. Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3352 грн. 00 коп. в рік за земельну ділянку. У п. 11 Договору визначено, що орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року. Виплата орендної плати орендарем проводиться з наступного року після укладення договору. Сторони домовилися, що орендна плата сплачується орендодавцю за місцезнаходженням орендаря у бухгалтерії за наступною адресою: с.Спичинці, Погребищенський район, Вінницька область. Якщо орендодавець не звернувся для отримання орендної плати до орендаря за адресою, що вказана вище, у визначені даним договором строки та терміни, орендар звільняється від відповідальності за порушення строків виплати орендної плати. В разі попередньої письмової домовленості між сторонами (письмова заява орендодавця і письмове погодження орендаря), орендар може здійснити виплату орендної плати в зручному для орендодавця місці, або сплатити її шляхом направлення на рахунок, вказаний орендодавцем у письмовій заяві, або в інший спосіб, не заборонений законом. Виплата орендної плати в грошовій формі оформляється сторонами видатковим касовим ордером чи платіжною відомістю, якщо оплата здійснюється в готівковій формі або платіжним дорученням чи грошовим переказом на картрахунок орендодавця або поштовим переказом за місцем проживання орендодавця, якщо оплата здійснюється в безготівковій формі. Згідно із п. 12 Договору за письмовою згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі в межах розміру орендної плати, вказаної у п. 9 договору. В силу п. 28 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. За змістом п. 29 Договору орендодавець зобов`язаний своєчасно звертатися за отриманням орендної плати за адресою, передбаченою п.11 даного договору або своєчасно здійснити інші дії, передбачені п.11 даного договору, необхідні для отримання орендної плати. У п. 31 Договору визначено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, визначену договором. Відповідно до п. 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. В п. 43 Договору 1 урегульовано, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (а.с.11). Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про оренду\~землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У\~статті 21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями\~статті 24\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. В силу ч. 3 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Частиною 1 статті 32\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі. Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до ч. 2\~ст. 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Таким чином, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2\~ст. 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із\~ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення\~статті 629 ЦК України\~свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право правообов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;\~розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;\~припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. Відповідно до пункту «д» частини 1\~статті 141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17(провадження № 61-41932сво18) та у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №703/2495/21 (провадження № 61-12107св22) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651\~ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі\~№ 318/433/18 міститься висновок, що неналежне виконання умов договорів також є порушенням умов договорів оренди, яке дає право орендодавцям вимагати розірвання таких договорів, незважаючи на те чи виплачена у подальшому заборгованість по договору. Відповідно до ч. 1\~ст.\~631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). В ч.\~2\~ст.\~653\~ЦК України\~унормовано,\~що уразі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. За змістом ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Звертаючись із\~позовом до\~суду,\~ [PERSON] \~покликалася на\~ту обставину відповідач всупереч умовам договору оренди систематично не виконує свого обов`язку по сплаті орендної плати та не виплачує її упродовж 2019 2023 років, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України чітко визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що позивачка [PERSON] їй особисто говорила про те, що вона їздила в с.Спичинці в контору ФГ «Дуби» для того, щоб отримати орендну плату за землю, однак там нікого не було. Також вона телефонувала на відомий їй номер телефону працівників ФГ «Дуби», проте ніхто із нею не поспілкувався з приводу виплати орендної плати. Водночас, додала, що вона також передавала в оренду свою земельну ділянку відповідачеві і їй так само систематично не виплачувалася орендна плата. Свідок [PERSON] повідомила, що вона особисто їздила із позивачкою в с.Спичинці в контору ФГ «Дуби» для того, щоб [PERSON] отримала орендну плату за землю, однак там нікого не було. В той же час, відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання умов договору в частині сплати орендної плати. Суд вважає, що саме відповідач, як більш захищена сторона в договірних відносинах, повинен і мав можливість надати самостійно докази на підтвердження чи спростування суми наявної заборгованості по орендній платі перед позивачем. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати протягом 2019 - 2023 років, оскільки неналежне виконання умов договору зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору. Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, то із відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved