Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У серпні 2024 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач), від імені якого діє представник Конюшко Д. Б.,звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 209 416,30 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 15.10.2023 у м. Києві на перехресті вулиць П. Григоренка - А. Ахматової відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі також - ДТП) за участю транспортних засобів Фіат, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Мазда, д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності. Вина [PERSON] у цій ДТП встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва. В результаті ДТП належний позивачу транспортний засіб був фізично знищений та згідно з висновком експерта різниця між його вартістю до та після ДТП становить 366 216,33 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована АТ «Страхова група «ТАС» (далі також - страхова компанія). За заявою позивача страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, що склало 156 800 грн. Отже різниця між фактичним розміром завданої позивачу майнової шкоди та отриманим ним страховим відшкодуванням становить 209 416,30 грн. Ухвалою суду від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 19.09.2024 відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.11.2024 підготовче провадження закрите та справу призначено до розгляду по суті в судовому засідання 09.12.2024. В судове засідання учасники справи не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] повідомлялась про розгляд справи у встановленому законом порядку шляхом направлення судових документів за зареєстрованою адресою місця її проживання, проте поштові відправлення повернулись без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Проставлення на поштовому повідомленні відмітки про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України є доказом вручення йому судової повістки (судових документів). У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачкою не подано відзиву на позов, а тому справу розглянуто на підставі пояснень та доказів позивача відповідно до положень частини частини восьмої статті 178, частини другої статті 191 та частини третьої статті 223 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 15.10.2023 у м. Києві на перехресті вулиць П. Григоренка - А. Ахматової відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Фіат, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Мазда, д.н.з. [NUMBER] . Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2023 відповідачку [PERSON] визнано винною у настанні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Автомобіль Мазда, д.н.з. К [NUMBER] (далі також - транспортний засіб) належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до складеного на замовлення позивача Звіту оцінювача № 385/10-23 від 13.11.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда», д. н. з. [NUMBER] , складає 497 810,96 грн. З викладених у позовній заяві пояснень убачається, що на момент розглядуваної ДТП цивільно-правова відповідальність при використанні керованого відповідачкою транспортного засобу була застрахована АТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213503985. За умовами цього полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 160 000 грн з франшизою в розмірі 3 200 грн. За заявою позивача страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 156 800 грн. Даючи оцінку вимогам позову та наданим позивачем доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначає стаття 1166 ЦК України, згідно положень якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини другої статті 1187, частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно статті 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України). Отже за змістом наведених правових норм обов`язковими умовами відповідальності за завдання майнової шкоди у деліктних зобов`язаннях є наявність таких складових: протиправна поведінка відповідача; настання шкоди (завдання збитків); причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками); вина завдавача шкоди. За приписами частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлена вина відповідачки [PERSON] у настанні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок (стаття 999 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV). За приписами пункту 22.1. статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 28 Закону 1961-IV визначає, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, якою встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. За положеннями статей 12, 36 Закону 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, обов`язок компенсувати яку покладається на страхувальника або особу, відповідальну за завдані збитки. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, зокрема, розмір завданих збитків. На підтвердження розміру збитків позивачем надано звіт оцінювача, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження у ДТП складає 497 810,96 грн, вартість відновлювального ремонту - 586 340,31 грн, ринкова вартість з урахуванням аварійних пошкоджень - 131 594, 66 грн, а вартість матеріального збитку, яка визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП- 209 416,30 грн. З матеріалів звіту убачається, що базою для оцінки послугували відомості про обсяг і характер пошкоджень, встановлені під час огляду належного позивачу автомобіля, які були зафіксовані в акті огляду транспортного засобу і підтверджені фотографічними зображеннями. Як установив суд, звіт складено компетентною особою - оцінювачем за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній сфері» зі спеціалізацію «Оцінка колісних транспортних засобів», за вірною методологією та з дотриманням вимог нормативно-правових актів в галузі оцінки колісних транспортних засобів майна (Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159). Жодних доказів на спростування даних вказаного документа не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає в обґрунтування свого рішення. За обставинами справи установлено, що страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 156 800 грн, що відповідає ліміту відповідальності, зменшеному на суму франшизи (160 000-3200), тобто в повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до винуватиці ДТП [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що у грошовому виразі становить 209 416,30 грн (366 216,33-156 800). За результатами розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до положень статті 141 ЦПК України, яка визначає, що у разі задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. За приписами частини восьмої цієї норми розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в сумі 1 073,60 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат (ураховуються): 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Частиною третьою статті 141 цього Кодексу передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже за змістом наведених законодавчих положень при вирішенні процесуального питання розподілу судових витрат між сторонами оцінка таких витрат має здійснюватись за критеріями реальності, співмірності, обґрунтованості і пропорційності, а виходячи із загальних засад цивільного законодавства - ще і відповідності їх розміру принципу розумності (стаття 3 ЦК України). Схожі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). З матеріалів справи убачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 12/02/24-ЮП/IL від 12.02.2024 адвокат Конюшко Д. Б. прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу [PERSON] . Дослідженням змісту цього договору установлено, що у ньому відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та розміру гонорару адвоката (вартості правових послуг), проте до позовної заяви додано підписаний адвокатом розрахунок вартості витрат на правову допомогу на загальну суму 18 000 грн. Згідно з даними вказаного розрахунку адвокатом на надання правової допомоги замовнику витрачено (планується витратити) 12 годин робочого часу, що включає: юридична консультація - 0,50 год.; вивчення наданих замовником документів - 0,50 год; збирання доказів - 1 год; складання і підготовка подання до суду позовної заяви - 6 год; ознайомлення з відзивом на позовну заяву, підготовка та подання відповіді на відзив - 2 год; подання інших заяв та клопотань - 1 год; участь в судових засіданнях - 1 год. Виходячи з наведеного, вартість однієї години робочого часу адвоката становить 1 500 грн. Доказів сплати позивачем коштів за договором про надання правничої допомоги суду не надано, проте вказана обставина сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, оскільки за змістом положень пункту 1 частини другої статті 137 та частини восьмої статті 141 ЦПК України розподілу за результатами розгляду справи підлягають не лише фактично сплачені стороною витрати на професійну правничу допомогу, а й ті, які мають бути сплачені в майбутньому. Водночас при наданні оцінки обсягу наданих адвокатом послуг слід урахувати, що відзив на позовну заяву цій справі не подавався, розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, а рішення суду ухвалене за наявними матеріалами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також не може залишити поза увагою і той факт, що спірні правовідносини характеризуються чіткістю правового регулювання та сталістю судової практики, а відтак у адвоката не могло виникнути жодних труднощів при складанні позовної заяви. Таких труднощів не могло виникнути ще й тому, що адвокат Конюшко Д. Б. спеціалізується на цій категорії справ. Сукупність наведених обставин дає достатні підстави для висновку, що розмір заявлених до відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката неспівмірний з обсягом наданих адвокатомправничих послуг, часом, витраченим на їх надання, та зі складністю справи, а тому суд із застосуванням своїх дискреційних повноважень визнає обґрунтованими (такими, що мають враховуватись для цілей розподілу судових витрат у цій справі) витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачку сплачений позивачем судовий збір та визнані обґрунтованими його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved