Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Семененко Л.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1991 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Поряд з тим, зазначила, що їхнє спільне життя спочатку складалось добре, однак з часом між ними стали виникати непорозуміння та сварки з приводу різних побутових проблем, різних поглядів на життя. Вона не могла зрозуміти поведінки відповідача. Все, що б вона не робила, його не влаштовувало. З часом вони взагалі втратили взаємну повагу та інтерес один до одного. Крім того зазначила, що вона сподівалася, що з часом все владнається. Разом з тим, проходили роки, а в їхніх стосунках нічого не змінювалося. Все це привело до того, що в 2006 році вона виїхала на заробітки за межі України, додому поверталась рідко, з відповідачем спілкувалася в основному по телефону. В 2009 році відповідачу дали 3 групу інвалідності, а в 2023 році після перенесеної операції, дали 2 групу. Це ще більше усугубило їхні відносини, так як він хотів, щоб вона не працювала і була вдома. З 2023 року вони припинили подружні відносини, спілкування та спільне ведення господарства. Вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше спільне життя з відповідачем, збереження шлюбу, суперечить її інтересам, в зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідач отримав 23 листопада 2024 року. 02 грудня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій повністю підтвердив викладені позивачкою обставини, крім того, зазначив, що позов визнає та просив такий задоволити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 21 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 09 березня 1991 року у Озерянській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено актовий запис № 03. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині [PERSON] . Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі з 2023 року не підтримують подружні відносини, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. Наміру зберегти шлюб, ні позивачка, ні відповідач не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». З відповідача в користь позивачки слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених нею на сплату судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved