Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.03.2024 у м. Києві на перехресті вул. Верхня - бульвар Лесі Українки, [PERSON] керуючи транспортним засобом Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Kamiq д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Відповідач [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Винність відповідача встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2024. Відповідно до звіту експерта МТБСУ про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 85300,21 грн., та був виплачений позивачу. Проте, позивач фактично на ремонт автомобіля витратила 94247,30 грн., відтак просить стягнути з відповідача різницю між виплаченою МТСБУ сумою та вартістю ремонту, що становить 8947,09 грн. Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля, позивач була позбавлена можливості використовувати транспортний засіб для роботи, пересування, в результаті чого зазнала моральних страждань, які оцінює у розмірі 15000,00 грн. та просить відшкодувати. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.07.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міст Києва від 17.12.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, клопотання про збільшення розміру позовних вимог та клопотання позивача про долучення доказів судом залишені без розгляду згідно ст. 126 ЦПК України, оскільки подані із порушенням процесуальних строків. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., в іншій частині просить у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що відповідач має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Вважає, що позовна заяву в частині стягнення шкоди подана до неналежного відповідача. Крім того, вважає, що позивач не надала докази на підтвердження розміру відновлювального ремонту на суму 94247,30 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували повністю, змінивши свою позицію, що викладена у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13.03.2024 о 14 год 35 хв. у м. Києві на перехресті вул. Верхня та бульв. Лесі Українки, відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом Toyota RAV4 [NUMBER] , залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Skoda Kamiq д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно копії довідки № 222/28/7/1480 від 16.10.2024 Військової частини [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 25.02.2023 по теперішній час (а.с.83). Відповідно до письмових матеріалів справи відповідач [PERSON] з 17.04.2024 має статус учасника бойових дій (а.с.80-82). На момент ДТП цивільна правова відповідальність відповідача застрахована не була. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Skoda Kamiq д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за позивачем - [PERSON] (а.с.63). На замовлення МТСБУ, оцінювачем [PERSON] підготовлено звіт № 3769 від 18.04.2024 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Згідно висновку оцінювача КТЗ, вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Kamiq д.н.з. [NUMBER] станом на 13.03.2024 складає 85300,21 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Skoda Kamiq д.н.з. [NUMBER] станом на 13.03.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування втрати товарної вартості - 85300,21 грн. (а.с.37-54). Відповідно до листа від 16.07.2024 № 3-01б/29644, МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування в розмірі 85300,21 грн. (а.с.56). Факт проведення виплати МТСБУ у розмірі 85300,21 грн. сторонами визнається, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягає. Суд вважає твердження представника відповідача про те, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 8946,79 грн., відповідач [PERSON] є не належним відповідачем, оскільки має статус учасника бойових дій - неприйнятними, з огляду на наступне. Згідно п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Враховуючи вище наведене судом положення ст.ст. 13 та 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги докази наявності у відповідача статусу «Учасника бойових дій» з 17.04.2024 та враховуючи дату вчинення дорожньо - транспортної пригоди - 13.03.2024, яка мала місце до моменту отримання відповідачем вказаного статусу, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для застосування ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не можна вважати, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем по вказаній справі. Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 8947,09 грн., що становить різницю між проведеною виплатою МТСБУ (85300,21 грн.) та вартістю відновлювального ремонту (94247,30 грн.), на підтвердження чого надала рахунок № АЦ-САСТ-2405842 від 26.03.2024 ТОВ «Прага Авто на Кільцевій» на суму 93797,30 грн. та квитанції на суму 50000,00 грн. (а.с.60-61) та рахунок № АЦ-САТС - 2405842 від 26.03.2024 на суму 94247,30 грн. (а.с.62). Положенням абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно закону зобов`язана відшкодувати шкоду». Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наданої позивачем квитанції на суму 50000,00 грн. (а.с.60) суд позбавлений можливості встановити платника вказаної суми та призначення платежу. Долучені до позовної заяви стороною позивача рахунки № АЦ-САТС-2405842 від 26.03.2024, які містяться в матеріалах справі а.с. 61-62, суд до уваги не приймає, оскільки два рахунки за одним номером та датою складання мають відмінності в сумі. Крім того, суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між наслідками ДТП за участю автомобіля позивача та послугами, які вказані у наведених рахунках. Крім того, суд звертає увагу на правову позиція Верховного Суду викладену у постанові від 12.07.2023 у справі № 591/1861/22 у випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 8946,79 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не доведена позивачем належними, достовірними та допустимими доказами. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи наведене, характер та обсяг фізичних і душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок з дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню та стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 5 000,00 грн. Отже, вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000, 00 грн. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи відсутність підстав для застосування п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 233,90 грн. (5000*100/23947,09=20,88%; 1120,20*20,88%/100=233,90) На підставі викладеного,

Outcome: partial