Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з цією заявою та просить встановити факт\~її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] в м. Городок Львівської області, з часу народження і до сьогоднішнього часу постійно проживає\~на території України, після одруження змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З об`єктивних причин нею було загублено паспорт радянського зразка і вона не оформила паспорт громадянина України. 15.07.2024 вона отримала повідомлення про факт зникнення безвісти її чоловіка [PERSON] , [INFO] , між тим вона не може вирішити свої життєві проблеми без паспорта. Просила суд встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України\~24.08.1991р. та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України» 13.11.1991р. В судове засідання учасники справи не з"явились, заявниця подала заяву про розгляд справи у її відсутності. 11.12.2024 від представника заінтересованої особи у справі надійшли письмові пояснення, згідно з якими рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи) є одним із документів, який подається особою, у якої відсутня можливість подати документи на підтвердження факту належності її до громадянства України, в органи ДМС України для оформлення паспорта громадянина України. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. Згідно п.43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2015 № 302, у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мінюсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. У разі відсутності документів з фотокартками/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Якщо за результатами проведення зазначеної перевірки особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку. Між тим заявник має право на встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку, якщо йому буде відмовлено в оформленні і видачі паспорта на підставі пп.6 п.100 Порядку № 302. За результатами проведених перевірок встановлено, що [PERSON] значиться зареєстрованою на території Львівської області з 31.01.1989 року. Згідно заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року заявниця документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим відділом внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області 07.08.1991 року. Довідкою Городоцької ЗЗСО № 3 І-ІІІ ступенів ім. Героя України Івана Бльока повідомляється про навчання [PERSON] з 1979 до 1987 року у цьому закладі. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ч.1 ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 \~ст.293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2\~ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995\~ передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~ст. 256 ЦПК\~(ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] в м. Городок Городоцького району Львівської області (а.с.6). 02.02.1991 [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції Львівської області зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище на [PERSON] (а.с.7). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] у м. Городок Львівської області народилася донька [PERSON] (а.с.14). Згідно довідки Городоцького закладу ЗСО № 3 І-ІІІ ступенів ім. Героя України Івана Бльока № 110 від 30.09.2024 [PERSON] , 1972 р.н., дійсно навчалася з 1979 року до 1987 року і закінчила даний навчальний заклад (а.с.8). Згідно довідки голови ОСББ «Скітник» № 4 від 27.09.2024 [PERSON] проживає і зареєстрована в [ADDRESS] з 31.01.1989 і по даний час (а.с.9). Факт реєстрації [PERSON] у [ADDRESS] в період часу з 1983 до сьогодні підтверджується також даними будинкової книги для прописки громадян (а.с.13-14). Повідомленням № 1/7573 від 15.07.2024 про факт зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] повідомлено про факт зникнення безвісти [PERSON] , [INFO] , - радіотелефоніста стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону в/ч [NUMBER] , який зник безвісти 10.07.2024, вірного військовій присязі, під час виконання завдань з оборони та відсічі збройної агресії російської федерації проти України, поблизу с. Урожайне Волноваського району Донецької області (а.с.10). [PERSON] зверталася у Городоцький відділ Головного управління ДМС України у Львівській області для виготовлення паспорта громадянина України, однак листом від 13.09.2024 їй розяснено необхідність встановлення факту її проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 (а.с.13). Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої\~статті 3 Закону України «Про громадянство України».\~ Згідно із пунктами 1, 2 частини першої\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності\~Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~статті 293 ЦПК України\~та\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001\~(з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Таким чином для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року\~або\~станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень\~Закону України «Про громадянство України»\~і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Підсумовуючи, належність до громадянства України встановлюється на підставі\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У цій справі заявниця, посилаючись на\~статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявниці до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. На думку суду заявницею на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України в момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), зокрема, документи щодо її народження, навчання, шлюбу, постійної реєстрації. При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991. Від встановлення факту постійного проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових її прав. Законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку єдиним способом для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявниці є лише судовий порядок. Крім того, суд зауважує, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України, а тому немає необхідності встановлення факту проживання заявниці на території України станом на 13 листопада 1991 року, яка є окремою підставою для встановлення належності до громадянства України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial