Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною заявою, у якій просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період часу з 2004 року до дня смерті. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що [INFO] в с. Козинці Бучанського району Київської області померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є її сестра [PERSON] , яка спадщину не приймала та не претендує. Окрім цього, [PERSON] 01 березня 2024 року подала заяву до нотаріальної контори про те, що спадщину не приймає. З 24 березня 2004 року заявник фактично проживав однією сім`єю з [PERSON] , з якою вели спільне господарство, мали спільний побут. Після смерті [PERSON] заявник поховав її за свій кошт та подав заяву до Бородянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за якою заведено спадкову справу, однак відмовлено у видачі свідоцтва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року відкрито окреме провадження у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року задоволено клопотання заявника про виклик та допит свідків та залучено до участі у справі заінтересовану особу Бородянську державну нотаріальну контору. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року витребувано у Бородянської державної нотаріальної контори ЦМУМЮ (м. Київ) копію спадкової справи. У судовому засіданні приведено до присяги та допитано свідків: [PERSON] та [PERSON] . Свідки у судовому засіданні повідомили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю, разом будували дім та вели господарство. 21.11.2024 до суду надійшли витребувані докази. Заявник у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України). За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частиною 1 ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже таким, що прийняв спадщину, вважається спадкоємець четвертої черги, якщо він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається зі змісту заяви, встановлення вказаного юридичного факту заявнику необхідно саме для реалізації свого права на спадкування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст.3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). Судом встановлено, згідно з копією акту від 10 липня 2023 року №01/07 обстеження житлових умов проживання за адресою в [ADDRESS] , старостою Козинцівського старостинського округу [PERSON] , сусідами: [PERSON] , [PERSON] , провели обстеження за адресою та при обстеженні виявили наступне: [PERSON] , [INFO] , проживав спільно з цивільною дружиною [PERSON] , [INFO] , з 24 березня 2004 року по день її смерті [INFO] та вели разом спільне господарство, а саме: будували будинок та господарські приміщення. Відповідно до копії довідки старости виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 11 липня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , проживала і була зареєстрована з 26 липня 1997 року по 23 червня 2023 року за адресою: [ADDRESS] . Станом на дату смерті [INFO] разом з померлою [PERSON] проживав і вів спільне господарство з 24 березня 2004 року цивільний чоловік [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією довідки адміністратора Центру надання адміністративних послуг Кустової О. від 11 липня 2023 року, [PERSON] дійсно за власні кошти поховав свою цивільну дружину [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживали разом і вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . [PERSON] звернувся до Бородянської державної нотаріальної контори із заявою від 17 липня 2023 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] звернулась до Бородянської державної нотаріальної контори із заявою від 01 березня 2024 року, у якій зазначила, що є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] . Спадщину у встановлений законодавством шестимісячний термін вона не прийняла, до суду за продовженням цього терміну звертатись не буде. Листом державного нотаріуса Бородянської державної нотаріальної контори від 20 липня 2023 року вих.№1171/02-14 повідомлено [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини він та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі та відсутні документи, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , після сплину шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, не можуть бути видані. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц зазначено, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №712/7830/16-ц зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Отже, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку, що з 24 березня 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved