Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: -стягнути з відповідача аліменти на його користь в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи від дня подачі заяви до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він народився [INFO] , на даний час є непрацюючим пенсіонером похилого віку. Його дохід складає лише пенсія. Згідно довідки начальника відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) ПФУ в Харківській області пенсію він отримує за віком, нарахована йому пенсія в розмірі 2725,00 грн на місяць. Крім отримуваної пенсії, інших доходів він не має, субсидію не отримує. Його дохід не дозволяє йому забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Власного житла він немає, проживає один. Його син [PERSON] , [INFO] , фізично здоровий, працює, на утриманні інших осіб немає. Вважає, що син в змозі платити аліменти. Оскільки син добровільно відмовився йому допомагати, від змушений звернутися з даною позовною заявою до суду. Рух справи в суді. Ухвалою від 24.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заяви по суті справи. Від відповідача [PERSON] в особі його представника адвоката Доценка Ю.Г. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказує, що в позовній заяві позивач зазначив, що він не має на утриманні інших осіб, що є введенням в оману суд і свідоме спотворювання фактів. Він перебуває у шлюбі вже 29 років, має дружину та дві дочки, одна з яких [PERSON] , 2009 року народження, є неповнолітньою, яка проживає разом з ними. Неповнолітня дочка та дружина знаходяться на його утриманні. Крім того він надає допомогу своїй старшій дочці, яка проживає окремо. Позивач по справі дійсно є його біологічним батьком, який у віці коли йому виповнилось 5 років, розлучився з його матір`ю і пішов з родини, створив іншу сім`ю та переїхав з нею до російської федерації. В даний час він проживає в домоволодінні, яке належить на праві приватної власності його другій дружині, з якою він у шлюбі прожив більше тридцяти років та яка в свою чергу має своїх дітей від першого шлюбу, які піклуються про них та надають матеріальну допомогу. Вказує, що батько за життя своє нерухоме майно перереєстрував на сина його другої дружини, а не на нього. Також батько має в особистій власності автомобіль Опель Комбо 2017 року випуску. Також його батько, крім громадянства України має громадянство російської федерації і до цих пір отримує в росії пенсію за віком, яка накопичується на його рахунку, про що він неодноразово розповідав і показував на підтвердження цього свої рахунки. Зі слів батька на його особистому рахунку в росії знаходиться більше півтора мільйону рублів, що в перерахунку на українську гривня по курсу НБУ складає 690000,00 грн. Стягнення аліментів з повнолітньої дочки, сина на утримання батьків можливе при доведеності одночасно всіх необхідних умов: походження дитини від батьків; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі. Виходячи з аналізу матеріального права, а також аналізуючи підстави позовної заяви та надані позивачем письмові докази, крім констатації факту про отримання позивачем пенсії, зовсім відсутнє обґрунтування потреби позивача саме в матеріальній допомозі з його сторони, не зазначено чому він її потребує, його витрати, інші доходи, а також не зазначена можливість отримання матеріальної допомоги від членів його теперішньої сім`ї від іншого шлюбу. Не надано доказів, які б свідчили про те, що розмір отриманої позивачем пенсії, чи будь які інші доходи є значно нижчими за його розмір щомісячних витрат. Позиція учасників судового процесу в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав на задоволенні позову наполягав з підстав викладених у позовній заяві, а також пояснив, що він дійсно розірвав шлюб із матір`ю відповідача коли синові було 8 років. На утримання сина він сплачував аліменти до його повноліття, заборгованості по аліментам не було. Крім того 16.10.2001 року шлюб між ним та другою дружиною [PERSON] розірваний. В особистій власності він не має нічого, автомобіль Опель Комбо 2008 року випуску також не перебуває в його власності. Він є громадянином України, громадянства іншої країни не має. Пенсію він отримує лише в Україні, в мінімальному розмірі. В банках жодної країни світу рахунків немає. Ним надавалась матеріальна допомога відповідачу, коли проживав в росії, кошти отримувала дружина відповідача [PERSON] . Згідно довідки банку за період з 2004 року по 2008 рік ним були відправлені грошові кошти в сумі 12000 доларів США та 800 Євро. Розмір отримуваної пенсії є значно нижчої його витрат. Він хворіє, велика частина коштів йде на придбання ліків. Крім того будинок в зимовий період опалює дровами, на їх придбання потрібна не одна його пенсія. Він має реальну потребу в аліментах від сина, так як він хворіє, власного житла не має, інших доходів крім пенсії не має. Відповідач добровільно допомогу не надає, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даною позовною заявою. Чому звернувся за призначенням пенсії за віком лише у віці 72 роки пояснень суду з цього приводу не надав, вказав тільки на те, що це його право, коли звертатись за отриманням пенсії. Також не надав пояснень за рахунок яких джерел доходу він проживав до призначення йому пенсії. Представник позивача - адвокат Дейна С.А. в судовому засіданні позовну заяву підтримала на її задоволенні наполягала з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Доценко Ю.Г. в судовому засіданні позов не визнав, а також вказав, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка крім іншого не забезпечена прожитковий мінімум, який з 01.01.2024 року встановлений законом для непрацездатних осіб у розмірі 2361,00 грн. Позивач по справі отримує пенсію у розмірі 2725,00 грн, що вище прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого державою. Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсії (допомоги), чи їх низького розміру, а також у зв`язку з відсутністю у них інших джерел існування. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм допомоги. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Згідно чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Тому розмір такої допомоги становиться у залежності з прожитковим мінімумом. Матеріали справи не містять доказів, що його витрати більші за його розмір пенсії, а отже він не надав доказів необхідності отримання сторонньої допомоги від відповідача. Крім того позивач не вказує про можливість чи не можливість отримання аліментів від інших повнолітніх дітей. Пояснення свідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . Відносини її чоловіка разом з батьком завжди були напружені. [PERSON] ніколи не надавав матеріальної допомоги сину. Грошові кошти, які він перераховував на її ім`я, це заробітна плата її чоловіка, яку він отримував перебуваючи на заробітках. Тобто її чоловік давав [PERSON] свою заробітну плату, а він їй її пересилав. Клопотання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дейна С.А. в судове засідання не з`явились, від представника позивача 12.12.2024 року надійшла заява в якій просить справу розглядати без її участі, а також просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Доценко Ю.Г. в судове засідання не з`явились, від представника відповідача 11.12.2024 року до суду надійшла заява в якій просить справу розглядати за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України завершити розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Фактичні обставини, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є сином позивача по справі [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Наталинської сільської ради Харківської області від 12.03.2024 року №108 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрований та фактично проживає один. У відповідності до довідки виконавчого комітету Наталинської сільської ради Харківської області від 19.04.2024 року №192 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Не є власником даного домоволодіння. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] він зареєстрований з 11.06.2021 року. З довідки Відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком з 12.03.2024 року. Відповідно до довідки про доходи, яка видана пенсіонеру [PERSON] , сума пенсії за період з 01.03.2024 року по 30.04.2024 року складає 4483,06 грн, розмір пенсії за повний місяць за квітень 2024 року становить 2725,00 грн. З Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.03.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться да «Д» обліку у сімейного лікаря, невропатолога. Лікування та трудові рекомендації - «Д» нагляду у сімейного лікаря. Відповідно до огляду сімейного лікаря [PERSON] , який проведений 15.05.2024 року, йому призначено ряд препаратів, які необхідно пропити від 14 до 30 днів, на постійній основі призначений тільки один препарат. Докази які надані позивачем до пояснень 15.10.2024 року (позовна заява подана до суду 19.04.2024 року) до розгляду судом не прийняті, оскільки вони не подані до суду у встановлений законом строк, та позивач не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (разом з позовною заявою ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Своїм правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Сімейним кодексом України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК (2947-14), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК (2947-14) при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Право на призначення пенсії за віком визначається залежно від набутого страхового стажу при досягненні передбаченого законом віку. Загальні умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Законом визначено вимоги щодо наявності необхідного страхового стажу для виходу на пенсію після досягнення 60, 63 або 65 років. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що він є непрацездатним за віком, пенсії отримує з 12.03.2024 року у розмірі 2725,00 грн, щомісячно, що не дозволяє йому забезпечувати належний рівень життя. При цьому, будь-яких доказів щодо розміру своїх витрат на харчування, лікування, утримання будинку тощо, та що отримуваний ним розмір пенсії з 12.03.2024 року не забезпечує його потреб, позивачем не надано. Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення аліментів з повнолітньої особи на утримання батьків необхідною умовою для задоволення вимог є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі, яка визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків, враховуючи отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Як встановлено судом, [PERSON] не заперечує, що в його користуванні є нерухоме майно, власником якого він не є, але в ньому зареєстрований та проживає один, що не позбавляє його можливості отримувати дохід від такого майна. Також [PERSON] не надано доказів наявності у нього захворювань, які постійно потребують витрат на придбання ліків, з наданої Виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.03.2024 року вбачається, що позивач перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря, невропатолога, а з огляду сімейного лікаря [PERSON] , який проведений 15.05.2024 року, вже після пред`явлення даного позову до суду, йому призначено ряд препаратів, які необхідно пропити від 14 до 30 днів, на постійній основі призначений тільки один препарат, при цьому доказів щодо придбання самостійно та вартості вказаних ліків матеріали справи не містять. Отже доводи позивача про те, що він потребує матеріальної допомоги через необхідність лікування, не знайшли свого підтвердження, оскільки надані позивачем відомості про перебування да «Д» обліку в лікарів та необхідність лікування не свідчать про понесені у зв`язку з цим витрати та їх розмір. Крім того, сторони визнають, що [PERSON] , [INFO] , у віці 72 років за отриманням пенсії за віком звернувся до пенсійних органів лише 12.03.2024 року та він ніколи не звертався за отриманням субсидії, оскільки не мав офіційного доходу. Проте доказів того, що позивач має борги зі сплати комунальних послуг також матеріали справи не містять. Крім того матеріали справи також не містять доказів, що позивач до моменту призначення пенсії за віком, отримував будь-які грошові допомоги від держави, як такий, що їх потребує. Окрім цього, позивач не зазначає у позовній заяві й відомостей про не можливість або можливість отримання матеріальної допомоги від інших повнолітніх дітей, що також повинно враховуватися судом при вирішенні позову. Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідача обов`язку утримувати свого батька. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі №640/919/17, провадження № 61-30295св18, від 07 листопада 2018 року у справі №400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, та доказів щодо недостатності доходу позивача для покриття його щомісячних витрат не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідач надав суду посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Отже, з огляду на вказану норму відповідач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» у зв`язку із чим, судовий збір по справі необхідно компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного відповідно до ст.ст. 79, 172, 202 Сімейного кодексу України ,

Outcome: dismissed