Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

28.06.2024 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з починаючи з 21.05.20233 на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позов обґрунтований тим, що 20.10.2012 між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося. Діти проживають разом з матір`ю та повністю перебувають на її утриманні. Вирішити питання щодо матеріального забезпечення дітей з відповідачем не вдалося, у зв`язку з чим позивач звернулася з позовом до суду, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Представник відповідача адвокат Лойко В.М. надала до суду пояснення по справі, в яких зазначила, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 708934 від 04.04.2024 [PERSON] визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Відповідач не є працевлаштованим, та йому показане стаціонарне лікування відповідно до рекомендацій лікаря згідно статусу інваліда ІІІ групи. Зазначено про наявність ще одного рішення суду, яким з Відповідача на користь Позивача вже стягнуті аліменти, а саме заочним рішенням Чугуївського районного суду від 14.10.2024 стягнуто аліменти на утримання Позивача в розмірі 1/6 частки доходу щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 28 червня 2024 року, до досягнення дитиною трирічного віку. У зв`язку з чим просила винести рішення згідно чинного законодавства зменшивши розмір стягуваних аліментів. Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала в частині розміру аліментів, зазначивши, що відповідач є інвалідом ІІІ групи та з нього рішенням Чугуївського міського суду Харківської області вже стягуються аліменти. Суд, розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 20.10.2012 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що вчинено відповідний актовий запис №370. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». На підтвердження до суду надано копію свідоцтва про шлюб від 20.10.2012 (а.с.11). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.19-20). Згідно скринів з мобільного додатку «Дія», а саме довідок переселенця (а.с.14-18) [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ від 04.04.2024 (а.с.44) [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.04.2024 на підставі загального захворювання, протипоказано важка фізична праця, робота з порушенням режиму харчування, нічні зміни, відрядження. Згідно копії заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.10.2024 (а.с.46-48) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки доходу на утримання останньої до досягнення [PERSON] . 3-річного віку. Разом із тим, відомостей про те, що вказане судове рішення пред`явлене до виконання або виконується відповідачем у добровільному порядку, так само як і відомостей про працевлаштування відповідача, розмір його доходів чи то відсутність доходів, до матеріалів справи сторонами не надано. Посилання представника відповідача на наявність у її довірителя ІІІ групи інвалідності, як на півдставу для зменьшення розміру аліментів, суд вважає необгрунтованими, оскільки відомості про непрацездатність\\обмежену працездатність відповідача, до суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції\~України та статтею 180\~СК\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1\~ст.\~183\~Сімейного\~кодексу\~України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів,\~визначений\~за\~рішенням суду\~може\~бути\~згодом зменшено\~за\~рішенням\~суду за\~позовом\~платника\~аліментів у\~разі\~зміни\~матеріального або\~сімейного\~стану,\~погіршення\~або\~поліпшення здоров`я\~та\~в\~інших випадках,\~передбачених\~цим\~Кодексом,\~що\~не\~позбавляє відповідача\~права\~в\~разі настання\~зазначених\~обставин\~за наявності\~належних\~та\~допустимих доказів\~звернутися\~до\~суду з\~позовом\~про\~зменшення розміру\~аліментів. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги такими про стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі викладеного судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved