Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка обґрунтовує позов наступними обставинами. Спірна квартира [ADDRESS] належить державі. Наймачем вказаної квартира раніше був чоловік позивачки [PERSON] і після йому його смерті не було укладено договору найму з членами його сім`ї. На даний час в квартирі зареєстровані та постійно проживає позивачка та її дочка [PERSON] . В квартирі також зареєстрований, але з квітня 2020, не проживає внук позивачки [PERSON] , який спочатку тривалий час перебував у СІЗО, а в січні 2020 року він повернувся у спірну квартиру. [PERSON] проживав у даній квартирі до квітня 2020 року, а потім квартиру залишив та пішов проживати до своєї співмешканки у м. Львові. Відповідач не виконував та не виконує обов`язки по оплаті житлово комунальних послуг. Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від відкрито провадження у справі. Позивачки в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Суд, заслухавши думку відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Магістральне» №688 від 13.05.2021 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту ЛКП «Магістральне» №56 від 01.02.2021 року, в квартирі [ADDRESS] , зі слів сусідів зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] з квітня 2020 року. Крім того, згідно акту ЛКП «Магістральне» №376 від 13.05.2021 року, в квартирі [ADDRESS] , зі слів сусідів зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] з квітня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , являється інвалідом третьої групи, згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції зроблено актовий запис №878. У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Верховний Суд у постанові від 16.12.2020, справа № 571/1292/17 виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. За змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 ЖК Україниніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст.64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно зі\~ст.71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,72 Житлового кодексу України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved