Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання без його реєстрації, його сестри [PERSON] , разом з ним, її татом [PERSON] по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним, [PERSON] право власності на спадкове майно 1/2 частину житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті його рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла його рідна сестра - [PERSON] . Його сестра [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . Він постійно по день смерті проживав без реєстрації разом зі своєю рідною сестрою по [ADDRESS] з жовтня місяця 2011 року по день її смерті [INFO] , так як сестра потребувала постійного догляду, мала психічний розлад та не усвідомлювала наслідки своєї поведінки. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року, його сестру [PERSON] визнано недієздатною і призначено їй опікуна його дружину [PERSON] . Після смерті сестри відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Він є єдиним спадкоємцем по закону, інших спадкоємців немає. З метою оформлення своїх спадкових справ на вказане спадкове майно, звернувся із заявою до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] . Але отримав лист від державного нотаріуса за № 1925/01-16 від 03 липня 2020 року, відповідно до якого було відмовлено у прийняті спадщини, рекомендовано звернутись до Біляївського районного суду Одеської області з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем після смерті його сестри [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із чим заявник звернулася до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовної заяви, при цьому посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Представник Біляївської міської ради Одеського району Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважав, що позовна заява підлягає задоволенню лише в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, в іншій частині позовні вимоги передчасні, оскільки встановлення факту не перешкоджає у подальшому звернутись до нотаріуса щодо прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2019 року, виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 14.06.2019 року (а.с. 7). Позивач звернувся із заявою до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про прийняття спадщини, однак листом від 03.07.2020 року № 1925/01-16 (а.с. 17) йому було відмовлено у прийняті спадщини та рекомендовано звернутись до суду з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем після смерті його сестри [PERSON] , [INFO] . Той факт, що заявник постійно проживав разом з [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом депутата Біляївської міської ради Одеської області Бачуліною Т.Б. за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] від 02 листопада 2020 року, в якому зазначено, що його сестра [PERSON] та він [PERSON] з жовтня місяця 2011 року по день смерті сестри, тобто до [INFO] , проживали разом, вели спільне господарство, він доглядав за сестрою (а.с. 16). Як вбачається з довідок Біляївської міської ради Одеського району Одеської області №1122, №1123 від 21.08.2024 року, [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею, згідно домової книги зареєстрованих не було (а.с. 51, 52). Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , підтвердили той факт, що [PERSON] дійсно постійно проживав разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області від 03.07.2024 року, спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, згідно даних Спадкового реєстру не заводилась (а.с. 38). У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт, про встановлення якого просить позивач має для нього юридичне значення, оскільки це не дозволяє йому реалізувати своє право на спадщину. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Як вбачається з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, як це визначено ст. 1270 ЦК України. З огляду на вищенаведені норми матеріального права для підтвердження прийняття спадщини, має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому проаналізувавши надані письмові докази, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що право позивача має бути захищено шляхом встановлення факту постійного поживання зі спадкодавцем, що відповідає вимогам чинного законодавства України, отже позов має бути задоволено частково. Щодо позовної вимоги позивача визнати за ним, [PERSON] право власності на спадкове майно 1/2 частину житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті його сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Згідно листа Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.07.2020 року № 1925/01-16, вбачається, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після його сестри [PERSON] , яка померла [INFO] та не надано доказів про фактичне прийняття спадщини після її смерті, тому позивачу рекомендовано звернутись до суду з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем за однією адресою та прийняття спадщини, надати до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області рішення суду, що набрало законної сили (а.с. 17). Тому суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно є\~передчасним, оскільки не позбавляє позивача права звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, а суд не може підмінювати собою нотаріальні органи. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, тому підлягає частковому задоволенню за наведеними вище обставинами. На підставі вище викладеного і

Outcome: partial