Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Зміст позовних вимог У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] та поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 грудня 2004 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . 06 грудня 2021 року сторонами була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 1 319 200,00 грн. Кошти в розмірі 1 215 000,00 грн, для придбання цієї квартири, були отримані ними після продажу їхньої попередньої квартири, який відбувся в той же день, але раніше. Попередня квартира була також придбана за спільні кошти, але як спільне майно не визначалась і не ділилась. У результаті довгих перемовин як компроміс було прийнято рішення про оформлення права власності на частину квартири на спільну доньку - [PERSON] . Однак процедура узгодження оформлення права власності на дитину з опікунською радою була досить непростою та довготривалою, що могло призвести до розірвання вже запланованого ланцюга угод купівлі-продажу трьох квартир, які були призначені одночасно на певну дату. У зв`язку зі стислими термінами на проведення вищезазначених угод, перед самим укладенням договору купівлі-продажу, відповідач умовила позивача подати нотаріальну заяву про те, що придбана квартира [ADDRESS] була придбана начебто за особисті кошти [PERSON] . Позивач вважає заяву від 06.12.2021 оспорюваним правочином з ознаками фіктивного правочину, зазначеного у статті 234 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим таку заяву не можна брати до уваги. Позивач доводить до відома відповідача та суду, що його воля змінилась і раніше оформлена заява не може бути застосована. Згідно з Висновком про вартість майна від 16 січня 2024 року, виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАВО-ГРУП», вартість квартири складає 3 066 500,00 грн. Позивач стверджує, що така вартість квартири виникла в результаті того, що за цей час ним практично одноосібно були зроблені невід`ємні поліпшення якості квартири, а саме капітальний ремонт на загальну суму 582249,76 грн. Практично весь цей період відповідач знаходилася за кордоном та не брала участі у фінансуванні ремонтних робіт. Після повернення відповідача ремонтні роботи також продовжувалися, а сім`я тимчасово проживала у родичів позивача до їх завершення. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що відсутні будь-які докази того, що саме з продажу подарованої квартири придбавалася, зі слів відповідача «інша квартира». Саме по собі посилання на те, що спірна квартира була придбана за виручені кошти від продажу подарованої квартири, не є достатнім фактом сплати відповідачем особистих коштів за придбану у шлюбі квартиру. Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що ще 29 листопада 2006 року [PERSON] була подарована квартира. Після певного часу подарована квартира продалась за 64 000 доларів США та була куплена інша за кошти саме з подарованої квартири [PERSON] . Двокімнатна квартира була продана за 59 000 доларів США, а трикімнатна квартира [ADDRESS] була куплена за 50 000 доларів США. [PERSON] вкладала свої особисті кошт, в дану квартиру, що були отримані з заробітної плати. [PERSON] написав нотаріально посвідчену заяву від 06 грудня 2021 року, зареєстровану в реєстрі № 10115, що стосувалися права власності на вищезгадану квартиру [ADDRESS] , в якій вказано, що дана квартира набувається [PERSON] за її власні кошти, що є її особистою приватною власністю та не є предметом спільної сумісної власності. Представник вказує, що [PERSON] спростувала презумпцію спільності майна подружжя, квартира придбана за її особисті кошти та була надана нотаріусу заява про те, що майно набувається в особисту приватну власність дружини за кошти, які належать їй особисто. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24 вересня 2024 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву. 08 жовтня 2024 року представником позивача подано заяву про виклик свідків, у задоволенні якої судом відмовлено ухвалою від 06.11.2024, занесеною до протоколу судового засідання. 09 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 11 грудня 2024 року представником відповідачки подано заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити. Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебувають у шлюбі з 04 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.08.2023. 29 листопада 2006 року [PERSON] подаровано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 29.11.2006, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 87661. Договором купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., за реєстровим № 10112, підтверджується, що 06 грудня 2021 року [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] , продаж вчинено за 1215000,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., за реєстровим № 10116, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 1 319 200,00 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. У пункті 11 договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року за реєстровим № 10116 визначено, що цей договір укладається за згодою чоловіка покупця ( [PERSON] ), [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено Буглак О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06 грудня 2021 року за реєстровим №10115, в якій він свідчить, що квартира набувається [PERSON] у особисту приватну власність за кошти, що належать їй на праві особистої приватної власності. Відповідно до заяви від 06 грудня 2021 року, посвідченої посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г, за реєстровим №10115, [PERSON] своїм підписом під цією заявою свідчить, що квартира [ADDRESS] набувається його дружиною, [PERSON] , з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2004 року, за її власні кошти, що є її особистою приватною власністю, вказана нерухомість, не є предметом спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] заявляє, що будь-яких майнових або моральних претензій, які б стосувалися права власності на вищезгадану квартиру [ADDRESS] , до [PERSON] , не має та мати не буде. У матеріалах справи міститься заява позивача від 18 квітня 2023 року, складена у простій письмовій формі, в якій він просить врахувати той факт, що заява [PERSON] від 06.12.2021 про те, що придбана квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти [PERSON] відкликана ним та не застосовувати в майбутньому цю заяву. Згідно з висновком про вартість майна від 16 січня 2024 року вартість спірної квартири складає 3 066 500,00 грн. Технічного паспорту квартири [ADDRESS] матеріали справи не містять. Довідкою форми ОК-7 від 17.07.2024 підтверджується, що відповідачка була працевлаштована з 2011 року по травень 2023 року, при цьому у період з вересня 2020 року по травень 2023 року отримувала високий дохід. Норми права та мотиви суду Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 541/2734/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 640/13553/14-ц йдеться про те, що правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкції правил ст. 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). У статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що по своїй сутності згода є одностороннім правочином (постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У цій справі зміст договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, а саме пункт 11 цього договору, який є чинним, а також зміст заяви [PERSON] , справжність підпису якого посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г, яка також є чинною, підтверджують набуття спірної квартири саме в особисту приватну власність [PERSON] . Позивач як заінтересована особа не скористався правом звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 грудня 2021 року в частині пункту 11 цього договору, а також щодо визнання за правилами одностороннього правочину недійсною його заяви, у якій позивач стверджує, що його дружина купує квартиру за кошти, що є її особистою приватною власністю, та на вказану квартиру не виникає права спільної сумісної власності подружжя, а сам позивачбудь-яких майнових або моральних претензій, які б стосувалися права власності на квартиру до [PERSON] , не має та мати не буде. За таких обставин квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] і і не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2024 року у справі № 465/2324/19. Правова позиція, викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 від 03 червня 2024 року, на яку посилається сторона позивача у відповіді на відзив на позовну заяву, не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки предметом дослідження у вказаній справі є нотаріальні заяви-згоди на придбання квартир у спільну сумісну власність подружжя, при укладенні правочинів, де кожен з подружжя надав згоду на придбання квартир у спільну власність подружжя та за спільні кошти подружжя. Натомість, у даній справі позивач у нотаріальній заяві-згоді визнав право особистої приватної власності на спірну квартиру за відповідачкою. З огляду на зазначене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого в шлюбі, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, то судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed