Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

06 жовтня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що Дніпровська міська рада, як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпра, є суб`єктом, уповноваженим на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Дніпра, та зобов`язана здійснити захист комунальних майнових прав. Вказали, що на адресу позивача 11.06.2021 року надійшло клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га по [ADDRESS] . За результатами перевірки, з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено реєстрацію права власності на гараж [ADDRESS] , загальною площею 19,8 кв.м. Зазначили, що органами місцевого самоврядування дозвіл на будівництво гаражу [PERSON] не надавався. Відповідно до довідки, виданої 24.03.2020 КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року, технічна інвентаризація та реєстрація права власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , підприємством не проводилась. Також розпорядження про присвоєння адреси органами місцевого самоврядування не приймалося. Вказана земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] (спірна земельна ділянка), у користування будь-яких фізичних або юридичних осіб для будівництва не передавалась, у користуванні на законних підставах не перебувала. Звертаючись до суду з даним позовом, Дніпровська міська рада зазначає, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, будь-яких цивільно-правових угод укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами щодо спірної земельної ділянки за вищезазначеною адресою не укладалось. На теперішній час спірна земельна ділянка у користуванні будь-яких фізичних або юридичних осіб не перебуває. Беручи до уваги, відсутність документів, що підтверджують закінчення будівництва та введення в експлуатацію гаражу також відсутність документів на користування земельною ділянкою відповідачем, за змістом частин 1,2,4 статті 376,391 ЦК України, статті 152 ЗК України, реалізуючи право комунальної власності на земельну ділянку, Дніпровська міська рада наділена повноваженнями звернутись до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна. Позивач, як власник земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] вважає, що зазначену земельну ділянку самовільно зайнято та самочинно збудовано на ній гараж. Відтак, порушені права позивача на користування цією земельною ділянкою підлягають захисту в судовому порядку. Просили суд: усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) знести самочинно побудований гараж загальною площею 19,8 кв.м. Опис: Гараж обладнаний оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості 2076136312101); скасувати державну реєстрацію та припинити право власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, а саме гараж загальною площею 19,8 кв.м., Опис: Гараж обладнаний оглядовою ямою, що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості 2076136312101) за [PERSON] та стягнути судові витрати з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу від 06.10.2023 року цивільна справа розподілена судді Ісаєвій Д.А. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 09 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 27.11.2023 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі в яких повідомила суд, що вказаний гараж було придбано [PERSON] у [PERSON] , останньому було надано дозвіл на будівництво вказаного гаража, що підтверджується рішенням №56 від 10 січня 1961 року. Після купівлі гаража [PERSON] не змінював цільове призначення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Не заслуговує на увагу і твердження позивача, що відсутні докази того, що гараж був в установленому законом порядку введений в експлуатацію. Так, дозвіл на будівництво гаража отримано в далекому 1961 році, відповідно спірний гараж і побудований 1970 роках, і за чинним на момент побудови законодавством виникнення права власності на новостворене майно не пов`язувалось, ні з моментом введення цього майна в експлуатацію, ні проведенням державної реєстрації прав на нього. Зазначила, що спірний гараж був збудований попереднім власником ще до 1992 року, що підтверджується технічним паспортом, а тому введення цього об`єкту нерухомого майна в експлуатацію станом на час завершення його будівництва не передбачалось. Тому спірний гараж, як споруда, збудована у період до 05 серпня 1992 року не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Вказала, що твердження позивача щодо відсутності довідки про присвоєння адреси є передчасним. Зазначила, що [PERSON] виконав усі вимоги чинного законодавства щодо отримання земельної ділянки в користування. Так, 11 червня 2021 року [PERSON] подав до Дніпровської міської ради клопотання про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га., яка розташована у [ADDRESS] , на ділянці розміщено гараж, цільове призначення ділянки для розміщення гаража. Однак, станом на сьогодні клопотання не розглянуто державним органом Дніпровською міською радою, що є позивачем по даній справі. Фактично Дніпровська міська рада не розглядаючи клопотання щодо оформлення права користування земельною ділянкою, звертається до суду і обґрунтовує самочинність гаража з підстав не оформлення [PERSON] права користування земельною ділянкою на якій розташований гараж, чим порушує права останнього на мирне володіння майном. Також вказала, щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності на гараж то позивачем обрано не ефективний спосіб захисту. Просила суд відмовити Дніпровській міській раді в задоволенні позовних вимог. 08.01.2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо окремих питань. В яких вказав, що вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси чи зміни адреси належить до повноважень виконавчого органу міської ради. В свою чергу, довідка КП «Земград» від 14.06.1992 року не є підставою та доказом присвоєння адреси гаражу. Зазначив, що [PERSON] після отримання дозволу на будівництво гаражу, не вжито заходів щодо реєстрації гаражу. Більше того, користування [PERSON] земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі і видачі документа, який засвідчує право користування землею, є незаконним, оскільки останній не набув права користування земельною ділянкою, в розумінні норм Земельного кодексу УРСР. [PERSON] рішенням виконкому Дніпровської ради депутатів трудящих від 02.02.1961 року було надано дозвіл на будівництво гаража. Проте, земельна ділянка в користування або власність останньому передана не була. Як і не передавалась у користування або власність відповідачу. Вказав, що відсутні підстави вважати, що набуття права власності у встановленому законом порядку [PERSON] та [PERSON] на гараж, оскільки останній не звертався до відповідних органів з метою введення вказаного гаражу в експлуатацію в порядку, визначеному законом, а технічний паспорт на гараж, виготовлений на замовлення [PERSON] , лише фіксує наявність та/або відсутність об`єктів нерухомості, однак не є доказом того, що його зведено із дотриманням технічних та будівельних норм. Справа перебувала у провадженні судді Кіблицької (Ісаєвої) Д.А. Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року за №218 призначено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 12 вересня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові та додаткових поясненнях підстав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав наведених у додаткових поясненнях та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину нявки суд не повідомили. Заяв та клопотань не надійшло. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №304989558 від 14.07.2022 року [PERSON] належить на праві власності гараж, загальна площа 19,8 кв.м. Гараж обладнано оглядовою ямою, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076136312101. Відомості внесено до Реєстру 04.05.2020, державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Садошенко Вікторією Володимирівною, індексний номер рішення: 52131464. Підстава для державної реєстрації довідка, серія та номер: 207, виданий 14.06.1992, видавник Міське комунальне підприємство «Земград», про поштову адресу об`єкта. Державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Садошенко Вікторією Володимирівною зареєстровано право власності 27.04.2020, підстава: довідка, серія та номер:3895, виданий 24.03.2020, видавник: КП Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради; довідка, серія та номер:207, виданий 14.06.1992, видавник: Міське державне комунальне підприємство «Земград», про поштову адресу об`єкта; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер:125, виданий 02.02.1961, видавник: Виконком Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся, Архівна копія надана Державним архівом Дніпропетровської області 06.12.2018 року лист №Л-136-2018; технічний паспорт, серія та номер: б/н виданий 14.01.2019, видавник: ФОП [PERSON] ( а.с. 34,35). Відповідно до довідки КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 24.03.2020 №3895, станом на 31.12.2012, технічна інвентаризація права власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , підприємством не проводилась (а.с.49). Згідно з листом Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 28.10.2022 №3/15-332, Рішенням міської ради від 21.04.2022 №16/20 «Про перейменування вулиць та провулків міста Дніпра, назви яких пов`язані з державою-агресором» [ADDRESS] . Відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресу плану міста офіційно адреса вул. Пулковська,23-Н (вул. Дебальцівська,23-Н) жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній (а.с.37). Згідно з довідкою Міського державного комунального підприємства «ЗЕМГРАД» від 14.06.1992 року за №207 про поштову адресу об`єкта, яка видана [PERSON] про те, що об`єкт гараж, відповідно до даних чергового плану міста розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно до інформації Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05.01.2023 за №4/11-12, станом на 30.12.2022 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою « [ADDRESS] » у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся від 02.02.1961 року вирішено «затвердити рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради трудящихся за №56 від 10.01.1961 р. про дозвіл гр. [PERSON] будівництва гаражу для мотоцикла в кварталі [ADDRESS] » (а.с.46). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 12.09.1991 №179.1 «Про переоформлення гаража, який знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] , на ім`я [PERSON] » (а.с. 230). Згідно технічного паспорту на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] , виданого 14.01.2019 ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , гараж площею 23,9 кв.м., з оглядовою ямою, збудовано в 1991 році (а.с. 50-54) 11.06.2021 [PERSON] подано клопотання до Дніпровської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га по [ADDRESS] , цільове призначення ділянки для розміщення гаража ( а.с.29). Поданий Дніпровською міською радою позов спрямований на захист інтересу територіальної громади на майно - земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Дніпровська міська рада, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» с представницьким органом місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи cyб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) врегульовано порядок розпорядження землею. Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній територій. Відповідно до статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає i без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог ст. 83 ЗК України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність aбo у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно вимог ч. 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах ix повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено, щo право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором aбo законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 18 Закону України "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного i виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні i благоустрою територій. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Статтями 212 та 211 ЗК України передбачені умови повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відповідальність за порушення земельного законодавства. Так відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі aбo землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель i споруд, здійснюється за рахунок громадян aбо юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст. 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну aбo кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, aбo якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, aбo за її рахунок. В свою чергу, гараж, відповідно до технічного паспорту був побудований в 1991 році. Відтак будівництво гаражу та використання земельної ділянки мало здійснюватися із застосуванням ЦК УРСР в редакції 1963 року та Земельного кодексу УРСР. В судовому засіданні встановлено, що спірний гараж [PERSON] було придбано у [PERSON] , якому було надано дозвіл на будівництво вказаного гаража, що підтверджується: копією рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 12.09.1991 №179.1 «Про переоформлення гаража, який знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] , на ім`я [PERSON] »; копією заяви від 18.03.1991 року дружини [PERSON] [PERSON] , на ім`я голови виконавчого комітету про надання дозволу на переоформлення гаражу, що знаходиться по [ADDRESS] , на громадянина [PERSON] ; копією заяви від 17.03.1991 року від [PERSON] на ім`я голови виконкому про надання дозволу на придбання гаражу, що знаходиться по [ADDRESS] , який належить [PERSON] ; копією Довідки, виданої [PERSON] про те, що рішенням Виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящихся №56 від 10.01.1961 року та рішенням міськради від 02.02.1961 року йому дозволено будівництво гаражу по [ADDRESS] ; копія технічного паспорту автомобіля модель ВАЗ 2105, 1981 р.в., номерний знак [NUMBER] ; копією довідки про склад сім`ї [PERSON] , що надані, які надані Управління архівної справи Дніпровської міської ради (а.с. 229-236). Виходячи із вищевикладеного, судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 12.09.1991 №179.1 «Про переоформлення гаража, який знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] , на ім`я [PERSON] було прийнято на підставі заяви дружини [PERSON] [PERSON] та заяви відповідача, що спростовує твердження позивача про здійснення відповідачем самочинного будівництва нерухомого майна, а саме гаражу, який розташований на земельній ділянці а адресою: [ADDRESS] . Після купівлі гаража [PERSON] не змінював цільове призначення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ). Як вбачається із технічного паспорту на гараж, то спірний гараж був збудований попереднім власником до 1992 року, а тому введення цього об`єкту нерухомого майна в експлуатацію станом на час завершення його будівництва не передбачалось. Оскільки спірний гараж, як споруда, збудована у період до 05 серпня 1992 року не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Суд приймає до уваги, що 11 червня 2021 року [PERSON] подав до Дніпровської міської ради клопотання про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га., яка розташована у [ADDRESS] , на ділянці розміщено гараж, цільове призначення ділянки для розміщення гаража. Однак, станом на сьогодні клопотання щодо оформлення права користування земельною ділянкою Дніпровською міською радою не розглянуто та позивач звернувся до суду з позовом з обґрунтуванням позовних вимог саме самочинністю будівництва гаража з підстав не оформлення [PERSON] права користування земельною ділянкою на якій розташований гараж. Однак спірне\~нерухоме майно\~було побудоване\~на земельній\~ділянці,\~яка була\~відведена для\~вказаної мети\~та збудований [PERSON] ,\~якому рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся від 02.02.1961 року було надано дозвіл на будівництво гаражу по [ADDRESS] . За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна гараж, який розташовано у [ADDRESS] - який є предметом спору у цій справі, не є об`єктом самочинного будівництва, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання [PERSON] знести самочинно побудований гараж загальною площею 19,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині скасування державної реєстрацію та припинення право власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, то оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод та знесенні самочинно побудованого гаражу, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи надані докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed