Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

До Чугуївського міського суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу укладеного 18.06.2024 між сторонами, дійсним та визнання права власності на 3/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказувала, що 18.06.2024 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 3/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира на праві приватної, спільної часткової власності належить по 1/5 [PERSON] , [INFO] , який номер 06.07.2022, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ) [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Договір купівлі-продажу підписаний позивачем (покупцем) [PERSON] та відповідачами (продавцами) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , власноручно, на теперішній час ніхто із сторін цього договору вимог щодо порушення їх прав чи інтересів не заявив. [PERSON] розрахувалася з відповідачами, сплативши їм 36000,00 (тридцять шість тисяч) гривень, які вони отримали в повному обсязі, а саме: по 12000 (дванадцять тисяч) гривень, і прийняла майно, а відповідачі, в свою чергу передали вказане майно у її власність за вказану плату, та зобов`язалися оформити необхідні документи шляхом нотаріального посвідчення вказаного договору. До теперішнього часу вимоги закону не виконані, відповідачі під будь-яким приводом уникають від нотаріального посвідчення договору, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що суттєво порушує право позивача як нового власника придбаної частини квартири, та перешкоджає у реєстрації права власності на 3/5 частини квартири, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, надали заяви про визнання позовних вимог, просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 18.06.2024 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 3/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира на праві приватної спільної власності належить по 1/5 [PERSON] , [INFO] , який номер 06.07.2022, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності, серія [NUMBER] від 25.03.2008. Комунальним підприємством «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 03.05.2006 виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено що, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу а також, одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З першого січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким ч. 3 ст. 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13. Відповідно до положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст. 209 ЦК України). На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд приймає до уваги, що визнання позову відповідачами не суперечить вимогам закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб, а також оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину (були передані ключі та правовстановлюючі документи на нерухоме майно), даний правочин відповідає дійсній волі сторін, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від сторін зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved