Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяної майнової шкоди в порядку регресу у сумі 48095 грн. 15 коп., а також судового збору. На обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 23.05.2019\~року приблизно\~о 14\~год.\~15\~хв.\~в м.\~Харкові в\~районі площі\~Захисників України,\~мала місце\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля\~«Мерседес» державний\~номерний знак\~« [NUMBER] »,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~трактора «МТЗ»\~державний номерний\~знак « [NUMBER] »,\~та автомобіля\~«Nissan»\~державний номерний\~знак « [NUMBER] ».Внаслідок вищевказаної\~дорожньо-транспортної\~пригоди транспортному\~засобу «Nissan»\~державний номерний\~знак « [NUMBER] »,\~було завдано\~механічних пошкоджень,\~а власнику\~вказаного автомобіля\~-\~матеріального збитку.\~Відповідно до\~Постанови Червонозаводського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~04.10.2019\~року та\~Постанови Харківського\~апеляційного суду\~від 29.10.2019\~року вказана\~дорожньо-транспортна\~пригода сталася\~з вини\~Відповідача.На дату\~скоєння вищевказаної\~дорожньо-транспортної\~пригоди Відповідач\~не мав\~чинного договору\~обов`язкового\~страхува власник\~пошкодженого «Nissan»\~державний номерний\~знак « [NUMBER] »,\~ [PERSON] -\~18.10.2019\~року повідомив Моторне (транспортне)\~страхове бюро\~України про\~дорожньо-транспортну\~пригоду та\~в подальшому\~звернувся до\~МТСБУ з\~заявою про\~отримання відшкодування\~шкоди.\~Згідно Звіту\~автотоварознавчого дослідження\~від 04.12.2019\~року \~вартість матеріального\~збитку,\~завданого власнику\~транспортного засобу\~«Nissan»\~державний номерний\~знак « [NUMBER] »,\~склала:\~57\~564\~(п`ятдесят\~сім тисяч\~п`ятсот\~шістдесят чотири)\~грн.\~93\~коп.\~На підставі\~Наказу про\~відшкодування шкоди\~з фонду\~захисту потерпілих\~МТСБУ здійснило\~регламентну виплату\~потерпілому в\~розмірі:\~47078\~(сорок\~сім тисяч\~сімдесят вісім)\~грн.\~55\~коп., що підтверджується\~платіжним дорученням\~№300076\~від 11.01.2020\~ Крім\~того,\~позивачем були\~понесені додаткові\~витрати на\~збір документів\~та визначення\~розміру шкоди\~в розмірі\~1\~230\~(одна\~тисяча двісті\~тридцять) грн.\~00\~коп., що підтверджується платіжним дорученням №130033 від 08.01.2020 року Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 48 095 (сорок вісім тисяч дев`яносто п`ять) грн. 15 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог, з проханням розглянути справу й їх відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні в режим відеоконференції позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначила, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо транспортної пригоди не встановлена. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~\~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході\~судового розгляду\~встановлено,\~що 23\~травня 2019\~року,\~о 14\~год.\~15\~хв.,\~в районі\~площі Захисників\~України,\~1,\~у м.Харкові\~відбулася дорожньо\~ транспортна\~пригода за участю автомобіля «Мерседес» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , трактора «МТЗ» державний номерний знак « [NUMBER] », та автомобіля «Nissan» державний номерний знак « [NUMBER] » Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.10.2019 року у справі 646/4695/19 провадження у справі про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за 124\~КУпАП. Постановою встановлено, що «У зв`язку з закриттям провадження по даній справі на підставі п. 7ст. 247 КУпАПпитання щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративноївідповідальності не вирішується, з урахуванням положень рішення Європейського суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується». Постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року \~постанова судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2019 року - залишена без змін. Постановою встановлено, що «наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, а отже вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, в яких провадження закривається.» Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124КУпАП, закрито у зв`язку зі збігом строків, передбаченихст.38 КУпАПта не вирішено питання про винуватість або не винуватість відповідача, то цивільно-правова відповідальність в результаті ДТП не настала, а у відповідача відсутній обов`язок з відшкодування шкоди позивачу. Таким чином, враховуючи те, що вина відповідача [PERSON] позивачем не доведена та не підтверджена належними доказами, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Згідно зі\~статтею 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу. У\~статті 129 Конституції України\~закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права\~у разі його порушення, невизнання або оспорювання\~та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено\~ст. 16 цього Кодексу. Згідно частини третьої\~статті 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутнє порушення відповідачем прав позивача. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed