Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 07.09.2023 року позивач у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» звернулася до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою про видачу висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] . Проте відповідачем відповіді надано не було. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує її права, визначені Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян». 22.01.2024 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні позовної заяви відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 року скасовано. Провадження у справі № 160/30239/23 закрито. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.09.2024 року направлено справу № 160/30239/23 на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді\~Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі. Представник відповідача надіслав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачу було надано відповідь від 13.09.2023 року на заяву від 07.09.2023 року у термін, передбачений чинним законодавством. Крім того, представник відповідача зауважує на тому, що повноважним органом, який може надати висновок стосовно позбавлення батьківських прав, є виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, при цьому служба у справах дітей не має повноважень розглядати питання щодо позбавлення батьківських прав одноособово та не має права надавати будь-які судження по цим питанням без рішення органу опіки та піклування, оскільки \~не входить до складу виконавчого комітету. 05.10.2024 року позивач через систему «Електронний суд» надіслала відповідь на відзив, в якому зазначає, що у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в держаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Всупереч вищенаведеного, відповідачем була надана відповідь про те, що розгляд заяви позивача за вхід. № 181/11-2/11-4 від 08.09.2023 року, відбудиться на черговому засіданні Комісії по захисту прав дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. 05.10.2024 року позивач через систему «Електронний суд» також надіслала заяву про збільшення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди до 100702,50 грн. В своїх запереченнях представник відповідача наголошує на тому, що бездіяльність полягає у пасивній формі поведінки особи, пов?язаної з невиконанням нею дій, які вона повинна була й могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових чи інших обов?язків, при цьому служба у справах дітей не приймає рішення та висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим і не могла вчинити дії, зазначені у заяві позивача. Позивач надіслала додаткові пояснення, в яких зазначила, що відповідачем було проігноровано норми чинного законодавства та не було повідомлено позивача про наслідки розгляду її заяви, в результаті чого останній було завдано душевних страждань та переживань. Протокольною ухвалою від 14.11.2024 року у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів та про залучення третіх осіб відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2024 року у задоволенні клопотання представника служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про призначення судово-психологічної\~експертизи відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою, яка зареєстрована у службі за вх.№181/11-2 08.09.2023 року, у якій просила: видати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] ; направити до Бабушкінського районного суду висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] . Листом від 13.09.2023 року №84/11-4 начальник служби у справах дітей повідомила [PERSON] , що розгляд заяви від 08.09.2023 року за вх. №181/11-2 відбудеться на черговому засіданні Комісії по захисту прав дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської. Про дату Комісії буде повідомлено заздалегідь. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. За правилами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомив [PERSON] в межах строку, визначеного ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» про результати розгляду її заяви, а саме, що заява від 08.09.2023 року передана на розгляд Комісії по захисту прав дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської, розгляд якої відбудеться на черговому засіданні, про яке [PERSON] повідомлять заздалегідь. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради щодо ненадання відповіді на заяву від 07.09.2023 року, оскільки, як встановлено судом, відповідь була надана 13.09.2023 року, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що похідна вимога зобов`язати службу у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області розглянути вказану заяву та надати відповідь є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Щодо стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення. Деліктна відповідальність\~за загальним\~правилом настає\~лише за\~наявності вини\~заподіювача шкоди.При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Суд звертає увагу на те, що бездіяльність служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради не доведена позивачем жодними належними та допустимими доказами, а тому факт того, що завдані душевні страждання знаходяться у причинному зв`язку саме з бездіяльністю відповідача, також нічим не підтверджується, у зв`язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку кожному доказу, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed