Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Жовміра О.В. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Таскомбанк», треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., приватний виконавець Турський О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позові просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.11.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі за № 3022. Позов мотивовано тим, що 19.11.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляком Х.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №3022 про звернення стягнення на рухоме майно - автомобіль: марка Fiat, модель Nuovo Doblo, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить боржнику [PERSON] та переданий в заставу ПАТ «ВТБ Банк». На виконання вказаного виконавчого напису 28.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження №59224538. Вказаний вище виконавчий напис позивач вважає незаконним, оскільки заборгованість позивача не є безспірною, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с.41-42) Представник відповідача ПАТ «Таскомбанк» - Романів А.А. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог, оскільки виконавчий напис вчинено правомірно, на підставі документів передбачених законом. Заборгованість відповідача перед стягувачем безспірна. Таким чином, відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. (а.с.62-65) Представник відповідача ПАТ «Таскомбанк» - Романів А.А. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено 19.11.2018, а позовна заява подана до суду в жовтні 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності. (а.с.72-73) Третя особа приватний виконавець Турський О.В. подав письмові пояснення на позовну заяву, в якому просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду ц жовтні 2024 року, а виконавчий напис було вчинено 19.11.2018. (а.с.76-77) Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. не подала письмові пояснення. Представник позивача [PERSON] адвокат Жовмір О.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечував проти застосування строку позовної давності, оскільки строк звернення до суду не був пропущений позивачем. Представник відповідача відповідача ПАТ «Таскомбанк» - Романів А.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Просив застосувати строк позовної давності. Треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., приватний виконавець Турський О.В. в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи,\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2019 у справі №127/13953/19 позов АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №R52150386992B від 01.03.2013 р. у сумі 69482, 72 грн., що складає суму простроченої заборгованості з тіла кредиту 69482,72 грн. та у відшкодування витрат із сплати судового збору 1043,33 грн. (а.с.113-114 на звороті) Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2020 у справі №127/13953/19 апеляційну скаргу, подану адвокатом АТ «Таскомбанк» задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2019 в частині відмови у стягненні відсотків за кредитним договором №R52150386992B від 01.03.2013 у сумі 27 883, 99 гривень та в частині розподілу судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення в цій частині. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №R52150386992B від 01.03.2013 в сумі 97 366,71 гривень, з яких 69 482,72 гривень - сума простроченої заборгованості з тіла кредиту; 27 883, 99 гривень заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором, та 1 460, 50 гривень у відшкодування витрат із сплати судового збору до суду першої інстанції та 825,56 гривень у відшкодування витрат із сплати судового збору до суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.18-27) У вказаній постанові Вінницьким апеляційним судом встановлено, що 01.03.2013 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № R52150386992В, умовами якого [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 113 520, 00 грн із строком користування до 01.03.2020. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна №R52150386992B-Z1 від 01.03.2013, згідно з яким [PERSON] передав в заставу ПАТ «ВТБ Банк» автомобіль марки FIAT, модель NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Також у постанові зазначено, що [PERSON] вчиняв діїщодо виконання зобов`язання, що підтверджується його листом на адресу ПАТ "ВТБ Банк" від 31.05.2017 з проханням повідомити його про причини неприйняття від нього платежів за кредитним договором. Цей лист було вручено представнику ПАТ "ВТБ Банк". Відповіді на даний лист [PERSON] не одержав. у зв`язку з неприйняттям первісним кредитором виконання зобов`язання від [PERSON] , яка до дати укладення Договору про відступлення права вимоги 27 березня 2017 року сплачувалася відповідачем належним чином, що підтверджується наявними у справі доказами про відсутність простроченої заборгованості, а також відсутністю повідомлення позичальника про нового кредитора, суд дійшов висновку, що за доведеності вжиття відповідачем заходів щодо належного виконання зобов`язання, непогашення кредитної заборгованості сталося не з вини останнього, а тому пеня в сумі 69 440,72 грн, яка є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення боржником зобов`язання, не підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що кредитний договір №R52150386992B від 01.03.2013 не був посвідчений нотаріально. 19.11.2018 приватним Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3022 про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль: марка Fiat, модель Nuovo Doblo, тип пасажирський-В, 2013 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який належить боржнику [PERSON] , та який на підставі договору застави №R52150386992B-Z1, посвідченого 01.03.2013 Беспалюк Л.С., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за №141, переданий в заставу Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк», право вимоги відступлене ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги за договором застави №270317з, посвідченого 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., та зареєстрованого в реєстрі за №688. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Таскомбанк» за період з 27.03.2017 по 25.10.2018 включно, у розмірі: заборгованість за кредитом - 69 482,72 грн.; заборгованість по процентах - 27 883, 99 грн.; нарахована пеня за період з 30.10.2017 по 30.10.2018 - 69\~440,72 грн.; плата за вчинення виконавчого напису 3\~500 грн., на загальну суму 170\~307,43 грн. (а.с.17) 28.05.2024 приватним виконавцем Турським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59224538 з виконання вказаного вище виконавчого напису. (а.с.8-10) За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначено\~Законом України «Про нотаріат»\~(тут і далі Закон в редакції на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів здійснюється згідно з\~главою 14 Закону\~та главою 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі\~статтею\~87\~Закону,\~для\~стягнення грошових\~сум або\~ витребування\~від боржника\~майна \~нотаріуси \~вчиняють \~виконавчі \~написи \~на документах,\~що встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~статті\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус\~ вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~ документи\~підтверджують безспірність\~ \~ заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а у\~відносинах між\~підприємствами,\~установами та\~організаціями \~не більше\~одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою\~статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (тут і далі в редакції, яка була чинною на дату вчинення виконавчого напису), згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідною умовою є письмове повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, та внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Системний аналіз положень статей\~24,\~26,\~27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,\~статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку документів дає підстави для висновку, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у\~Законі України «Про нотаріат»\~та в Порядку вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог. Подібні за змістом правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц та постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 205/6697/15-ц, від 28 червня 2023 року у справі № 201/2667/20, від 22 травня 2024 року у справі №465/4478/22. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Положення закону щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення\~забезпеченого обтяженням зобов`язання направлені на фактичне повідомлення заставодавця,\~з метою надання йому можливість усунути відповідні порушення основного зобов`язання і запобігти зверненню стягнення на його майно. Отже, таке повідомлення слід вважати здійсненим належним чином за умови, що заставодавець отримав його. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц. У відзиві представник відповідача зазначає, що АТ «Таскомбанк» 31.10.2018 направив позивачу повідомлення-вимогу щодо необхідності дострокового повернення кредитних коштів, яка була залишена без задоволення. Суд критично ставиться до даного твердження, з огляду на наступне. В рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2019 та в постанові Вінницького апеляційного суду від 03.03.2020 у справі №127/13953/19 встановлено лише факт направлення 31.10.2018 АТ «Таскомбанк» вказаної вимоги [PERSON] , водночас судами не було встановлено факт отримання останім даної вимоги. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] дійсно отримав повідомлення-вимогу щодо необхідності дострокового повернення кредитних коштів від 31.10.2018. Представником відповідача не надано копію даної вимоги та копії повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт відправлення вимоги на адресу заставодавця без підтвердження факту отримання ним такої вимоги не може свідчити про належне повідомлення заставодавця. Крім цього, суд звертає увагу на те, що АТ «Таскомбанк» направив [PERSON] вказану вимогу 31.10.2018, а оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 19.11.2018, тобто до спливу тридцятиденного строку, встановленого Порядком. Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем порядку повідомлення позивача про вимогу про усунення порушення та факт вчинення нотаріусом виконавчого напису до спливу 30-ти денного строку з дня направлення вимоги стягувача про усунення порушення. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення заставодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №465/4478/22. Щодо безспірності заборгованості, суд дійшов наступного висновку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. При зверненні до суду, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахував та не перевірив безспірність заборгованості та її розмір. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.\~\~ Відповідно до правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №372/2174/22. Суд звертає увагу, що в оскаржуваному виконавчому написі зазначено наступну суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором: заборгованість за кредитом - 69 482,72 грн.; заборгованість по процентах - 27 883, 99 грн.; нарахована пеня за період з 30.10.2017 по 30.10.2018 - 69\~440,72 грн. При цьому, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2019 та постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2020 у справі №127/13953/19 у стягненні з [PERSON] пені в сумі 69 440,72 грн. було відмовлено, у зв`язку з тим, що внаслідок неприйняття первісним кредитором виконання зобов`язання від [PERSON] , яка до дати укладення Договору про відступлення права вимоги 27 березня 2017 року сплачувалася відповідачем належним чином, та відсутністю повідомлення позичальника про нового кредитора, непогашення кредитної заборгованості сталося не з вини останнього. Таким чином, судами у справі №127/13953/19 було встановлено відсутність підстав нарахування [PERSON] пені у сумі 69\~440,72 грн. Отже, сума заборгованості, вказана в оскаржуваному виконавчому написі не була безспірною, оскільки її частина у розмірі 69\~440,72 грн. була нарахована неправомірно і стягненню не підлягала. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оскільки судом встановлено факт порушення порядку повідомлення заставодавця про вимогу про усунення порушення, а також сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, суд дійшов висновку, що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо застосування строків позовної давності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Пропуск позивачем строку, передбаченого\~статтею 257 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 19.11.2018. Постанову про відкриття виконавчого провадження №59224538 від 28.05.2019 з виконання даного виконавчого напису [PERSON] отримав 31.05.2019, про що свідчить копія супровідного листа з вихідним №679 (а.с.78) та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №2105013233466 (а.с.80) Таким чином, строк позовної давності мав би сплинути 01.06.2022 з дати, коли [PERSON] стало відомо про існування вказаного виконавчого напису. До суду з даним позовом [PERSON] звернувся 18.09.2024 за допомогою системи «Електронний суд». (а.с.1) Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, де зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон набрав чинності 02.04.2020 року, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 167/1058/20). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався, і станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом воєнний стан не скасований. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану2 від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом 18.09.2024, строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено. Таким чином, підстави для застосування позовної давності в даному випадку відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного та

Outcome: approved