Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи тим, що 14.03.2024 між сторонами укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав у позику 5000,00 дол США, та зобов`язувався повернути до 01.06.2024, про що надав відповідну розписку. Станом на 23.08.2024 офіційний курс НБУ української гривні до долара США складає 41,2881грн./дол. США, відтак розмір стягуваної позики становить 206\~400,00 грн. Проте, відповідач у встановлений строк не повернув кошти отримані в борг. Просив стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 14.03.2024 у розмірі 206\~400,00 грн; штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.06.2024 по 12.12.2024 індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 12\~866,55 грн; 3% річних в сумі 3\~299,02 грн; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000,00 грн та судовий збір. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, попередньо представник надав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судові засідання 21.11.2024 та 12.12.2024 не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 14.03.2024 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 дол США в борг. На підтвердження договору позики відповідач надав розписку. Згідно вище зазначеної розписки від 14.03.2024 року вбачається, що: «Я, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Полтавським РВ УМВС України в Полтавській обл. 13.03.2004 року, РНОКПП [NUMBER] отримав в позику від [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 5000,00 дол. США (п`ять тисяч доларів США 00 центів) готівкою. Зобов`язуюсь всю суму коштів, отриману в позику повернути до 1.06.2024 року, не пізніше». Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц сформовано висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, що підтверджується складеною відповідачем розпискою від 14.03.2024, яка містить зобов`язання останнього повернути надані кошти та підтвердження того, що він отримав кошти 14.03.2024. Наведене підтверджує наявність боргового зобов`язання у відповідача перед позивачем. Згідно з ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов наступного. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у період з 01.06.2024 по 12.12.2024 (195 днів), заборгованість за тілом кредиту становить 206\~400,00 грн., відповідно 3% річних за вищезазначений період складає 3\~299,02 грн. (206\~400,00*3*195/366/100). Щодо обрахунку інфляційного збільшення суд дійшов наступного. Відповідно до\~роз`яснень \~ПВГСУ від\~17.12.2013\~року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання . Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 за № 62-97р. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІВС = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де 1-ІІ - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 2-ІІ - індекс інфляції за другий місяць прострочення, Z-ІІ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. У разі коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених у різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід умовно рахувати, що у разі якщо сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період даного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Сукупний індекс за вказаний період становить 1,06233795. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 01.06.2024 по 12.12.2024 становитиме (206\~400,00*1,06233795=219\~266,55 грн (необхідно суму заборгованості помножити на сукупний індекс інфляції). Для обрахунку інфляційного збільшення необхідно від суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції відняти суму заборгованості за відповідний період (219\~266,55-206 400=12\~866,55грн.) Отже, інфляційне збільшення складає 12\~866,55 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 206\~400,00 грн, 3\~299,02 грн 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України; 12\~866,55 грн збитки від інфляції. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що 26.08.2024 між Адвокатом Портянком Євгеном Вікторовичем та [PERSON] укладений договір про надання правничих послуг №1971/37. Відповідно до п.2.1 договору про надання правничих послуг №1971/37 від 26.08.2024 оплата юридичних послуг згідно п.п.1.1 складає 20\~000,00 грн. Гонорар замовник оплачує виконавцю в день підписання даного договору. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 02.10.2024 позивачу надані такі послуги, а саме: правовий аналіз боргової розписки від 14.03.2024, підготовка та складання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] , [INFO] 10\~000,00 грн; забезпечення представництва інтересів замовника у Полтавському районному суді Полтавської області 10\~000,00 грн. Встановлено, що позивачем сплачені кошти за надання правової допомоги згідно договору №1971/37 від 26.08.2024 в сумі 20\~000,00 грн. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеної угоди про надання правничих послуг від 26.08.2024, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала у правовому аналізі боргової розписки від 14.03.2024, підготовці та складенні позовної заяви про стягнення боргу за договором позики, забезпеченні представництва інтересів замовника у Полтавському районному суді Полтавської області. Також, суд враховує складність справи, її типовий характер, те що справа слухалась без участі представника позивача та інших учасників, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. За таких обставин суд вважає за необхідне, з огляду на реальність (дійсність та необхіжність адвокатских витрат) та принцип розумностиі, стягнути витрати на правову допомогу розмірі 10 000 грн. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту сплачений судовий збір у розмірі 2\~123,61 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Отже, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~123,61 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved