Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона [PERSON] , перебувала у шлюбі із відповідачем - [PERSON] та 20.04.2019 року рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/814/19 шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою вони і зареєстровані. 14.01.2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] В свою чергу, у зв`язку зі зміною місця проживання та бажаючи зареєструвати дітей за новим фактичним місцем проживання, позивачка звернулася до відповідача з проханням дати дозвіл на зняття дітей з реєстрації з адреси [ADDRESS] , однак останній категорично відмовився надати таку згоду або разом з позивачкою відвідати відділ реєстрації місця проживання та підписувати відповідні заяви. Також після усного звернення стосовно реєстрації місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дітей органом реєстрації позивачці було відмовлено у знятті з реєстрації та новій реєстрації з посиланням на п.п. 3, п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07 лютого 2022 року. Оскільки Відповідач відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на зняття дітей з реєстрації, [PERSON] змушена звернутись з позовом до суду. Враховуючи, що діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] постійно проживають разом з позивачкою, то спір між сторонами, як батьками про місце проживання дітей відсутній. Однак, відповідач нехтує правилами реєстрації місця проживання дітей та не надає згоду на декларування місця проживання дітей у порядку, який передбачений положеннями Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] , а тому позивачка звертається до суду з проханням надати дозвіл на реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди батька, оскільки заходи досудового врегулювання спору не дали результату. [PERSON] зазначає, що її права та права її дітей є порушеними та такими, що підлягають судовому захисту, а тому просить суд: Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди батька - [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації та проживання матері [PERSON] , ІПН [NUMBER] , з одночасним зняттям дітей із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, та без застосування фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.18). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Сквирської міської ради - Шеремет Олена Борисівна в судове засідання не з`явилась, про слухання справи була повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду заяву, в якій просили провести розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують (а.с.19). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , перебувала у шлюбі із відповідачем - [PERSON] . 20.04.2019 року рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/814/19 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с.9); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с.8). З моменту розірвання шлюбу діти проживають та зареєстровані разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Довідки №13-05/265 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.11). 14.01.2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (а.с.10). В свою чергу, у зв`язку зі зміною місця проживання та бажаючи зареєструвати дітей за новим фактичним місцем проживання, позивачка звернулася до відповідача з проханням дати дозвіл на зняття дітей з реєстрації з адреси: [ADDRESS] , однак останній категорично відмовився надати таку згоду або разом з позивачкою відвідати відділ реєстрації місця проживання та підписувати відповідні заяви. Також після усного звернення стосовно реєстрації місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дітей органом реєстрації позивачці було відмовлено у знятті з реєстрації та новій реєстрації з посиланням на п.п. 3, п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07 лютого 2022 року. Оскільки відповідач [PERSON] відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на зняття дітей з реєстрації, [PERSON] змушена звернутись з позовом до суду. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч.8,10 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09). За приписами ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Суд,

Outcome: approved