Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

07 листопада 2024 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла позовна заява [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини. Просить суд стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Стислий виклад обставин справи. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з відповідачем по справі перебувають у шлюбі, який 06.02.2024 був зареєстрований Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем, як внутрішньо-переміщена особа за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] на даний час перебуває у декретній відпустці, тому не має можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Так як позивач та відповідач не можуть досягти домовленості, щодо матеріального обов`язку відповідача перед дитиною та розміру сплати аліментів, хоча відповідач [PERSON] проходить службу у ЗСУ, отримує зарплатню, його майновий стан дозволяє матеріально допомагати синові та сплачувати аліменти, тому [PERSON] змушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на дитину. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху. 13 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло клопотання на виконання ухвали суду від 07.11.2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 листопада 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін\~про слухання\~справи на 09 грудня 2024 року о 13.00 год. Сторони у судове засідання не з`явилися. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 грудня 2024 року судовий розгляд цивільної справи відкладено на 18 грудня 2024 року об 11 год. 00 хв. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв, клопотань не подала, причини неявки не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку смс-повідомлення на номер його телефону та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав, відзив на позов не подав. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Тому, суд на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст. 211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який 06.02.2024 року був зареєстрований Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2022 року (а.с. 9). На даний час позивач разом з сином проживають як внутрішньо-переміщені особи за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2024 (а.с.6,7). Позивач перебуває у декретній відпустці, має статус внутрішньо переміщеної особи, оскільки через російську агресію, була змушена покинути домівку. Матеріальний стан [PERSON] не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Домовленості між сторонами про способи виконання обов`язку утримувати сина не досягнуто. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1ст.182СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст.182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, що сторони у справі на час розгляду справи перебувають у шлюбі, мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , домовленості між сторонами про способи виконання обов`язку утримувати сина не досягнуто, відповідач матеріальної допомоги на його утримання надає в недостатньому розмірі. Встановлено, що відповідач є молодою особою, працездатного віку, обставин незадовільного стану здоров`я останнього судом не встановлено. Інших утриманців, крім сина, не має. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення військового службовця, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 07 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів в достатній мірі забезпечить потреби та нормальні умови життя дитини, враховуючи її вік. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно ч. 1, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved