Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи позов вказував, що 29.09.2020 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Новодністровську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про що складено відповідний актовий запис №56. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що спільне сімейне життя не склалося, з березня 2024 року не проживають разом однією сім`єю, не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, кожен живе своїм життям, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини практично не бере. Позивач проживає разом з сином, самостійно його виховує та утримує, купує продукти харчування, засоби особистої гігієни та одяг, водить в дитячий садочок, бере участь у батьківських зборах, водить дитину на огляд до сімейного лікаря, займається його лікуванням, створює всі умови для його фізичного, морального та духовного розвитку. Вважає, що шлюб з відповідачкою існує формально та подальше його збереження буде суперечити їхнім інтересам. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої вважає, що з відповідачки слід щомісячно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на те, що їхній спільний з відповідачкою син проживає з позивачем, знаходиться на його одноособовому вихованні та утриманні, примусити матір, відповідачку брати участь у вихованні дитини він не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений, виникає необхідність у встановленні юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини. Встановлення даного факту має для позивача важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть йому можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків та після закінчення воєнного стану виїхати з нею за кордон без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом з дитиною, користуватися гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Іншим способом підтвердити даний факт неможливо, а тому вважає, що є підстави для встановлення юридичного факту судом щодо залишення проживання його малолітнього сина [PERSON] , 2020 року народження, разом із батьком, [PERSON] , на його повному самостійному вихованні. Із врахуванням викладеного просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість 13.12.2024 року направив заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та залишення проживання їхньої неповнолітньої дитини з ним не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак 13.12.2024 року надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, вимоги викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, проти розірвання шлюбу та залишення проживання неповнолітньої дитини з батьком не заперечує. Представник третьої особи Виконавчий комітет Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати справу без участі представника, з приводу позовних вимог у цій справі не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82\~ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України № [NUMBER] від 28.01.2019 року, орган, що видав 7321 та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/006589934 від 05.06.2024 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України № [NUMBER] від 30.10.2020 року, орган, що видав 8031 та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові відповідача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/006591278 від 05.06.2024 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що 29.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Новодністровську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) за актовим записом №56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09.12.2020 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Статтею 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивачки. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім того, суд враховує, що постанові від 17.10.2018 року №402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161\~СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Судом встановлено, що позивач та відповідачка з березня 2024 року не проживають разом однією сім`єю, не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, кожен живе своїм життям, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини практично не бере. Позивач проживає разом з сином, самостійно його виховує та утримує, купує продукти харчування, засоби особистої гігієни та одяг, водить в дитячий садочок, бере участь у батьківських зборах, водить дитину на огляд до сімейного лікаря, займається його лікуванням, створює всі умови для його фізичного, морального та духовного розвитку. Вважає, що шлюб з відповідачкою існує формально та подальше його збереження буде суперечити їхнім інтересам. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. Таким чином суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , із врахуванням наданої відповідачем заяви про визнання позову, слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дітей. Стаття 180 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік її дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved