Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

у липні 2024 року [PERSON] , звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва, із заявою в порядку окремого провадження про оголошення фізичної особи померлою, в якій вона просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , померлим. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] вона народилась в законному шлюбі батька - [PERSON] , [INFO] , та матері - [PERSON] , [INFO] . Шлюб зареєстровано центральним міським ЗАГСом м. Києва 20 квітня 1979 року, актовий запис № 374. З дня її народження вони проживали разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . З 1996 року постійної роботи у батька не було. 20 серпня 1996 року він вийшов з дому і не повернувся. З того часу ніяких відомостей від нього не надходило. Його пошуки результатів не дали. Відповідно до довідки від Солом`янського Управління Національної Поліції України в м. Києві від 26 серпня 2022 року розшук [PERSON] продовжується. Минуло більше двадцяти семи років, однак ніяких відомостей про місце перебування її батька так і не надійшло. Оголошення її батька померлим необхідно для оформлення спадщини на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої він є на підставі свідоцтва про приватизацію від 04 лютого 1997 року. Крім матері - [PERSON] та заявниці, інших спадкоємців першої черги за законом у її батька не має. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2024 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Тесленко І. О. Протоколом автоматичного визначення присяжних від 10 жовтня 2024 року для розгляду даної справи визначено присяжних Лінькову Н. М., Тарко Ю. О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. 08 листопада 2024 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва залучено до участі в розгляді справи в якості заінтересованої особи Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Київ). В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] просила задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. 16 грудня 2024 року надали заяву про розгляд справи за відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] раптово зник у 1996 році, пішов з дому вранці і більше звісток від нього не було. Поліція тривалий час вживала заходи для його розшуку, однак до цього часу інформації щодо його місцезнаходження не має. Заслухавши пояснення заявника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про народження від 22 квітня 1982 року серії [NUMBER] , вбачається, що заявник - [PERSON] , народилася [INFO] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). В подальшому, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням 07 жовтня 2006 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 07 жовтня 2006 року, серії [NUMBER] (а.с. 7). Заявником до заяви долучено копії: паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , (паспорт [NUMBER] виданий 17 жовтня 2006 року Солом`янським РУ ГУ МВС України в місті Києві; місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 3-4), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с. 6); паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , (паспорт [NUMBER] виданий 14 вересня 1979 року відділом внутрішніх справ Залізничного райвиконкому м. Києва, місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 8 - 10). Відповідно до завіреної копії свідоцтва про право власності на житло, за № [NUMBER] від 04 лютого 1997 року, зареєстрованим Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с. 17 - 18). Як вбачається з відповіді від 25 серпня 2022 року на звернення т.в.о. начальника Солом`янського УП ГУНП у м. Києві І. Леуса, заява щодо безвісного зникнення [PERSON] , [INFO] , зареєстрована Солом`янським УП ГУНП у м. Києві за № 7837 від 20 серпня 1996 року. В подальшому, за даним фактом відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України з поміткою безвісти зниклий та заведено оперативний облік. З 20 серпня 1996 року по теперішній час проводяться розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] , проте на даний час місцезнаходження останнього, не встановлено (а.с. 16). Згідно відповіді від 14 листопада 2024 року № 242907-2024 на звернення першим заступником начальника управління поліції П. Чеханюком заявницю повторно повідомлено про те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , перебуває у розшуку за Солом`янським УП ГУНП у м. Києві, як особа, яка безвісно зникла від 23 серпня 1996 року до теперішнього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як вбачається з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до приписів ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Частиною 2 ст. 308 ЦПК України встановлено, що після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна. За змістом ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно з ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років (а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців) у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина (Постанова Верховного Суду від 26.02.2024 у справі №686/9938/23, провадження № 61-15733св23). Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Судом встановлено, що оголошення померлим [PERSON] заявниці необхідно для оформлення спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у ст. 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглися та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] , [INFO] , тому подана заява про оголошення особи померлим підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved