Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»,звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 7347,49 дол. США, з яких: 4277,08 дол. США - борг за кредитом, 3070,41 дол. США - борг за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.08.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 432/34-ФО1, згідно якого позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах договору повернути кредит в сумі 5000 дол. США та виплатити відсотки за користування кредитом. Відповідач не виконував умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість на вищевказану суму. У відзиві на позов представник відповідача адвокат Кузнецов О.В. зазначив, що у справі відсутні докази видачі кредитних коштів та підтвердження розміру заборгованості по кредиту. Кріт того, відповідач зазначив, що позивач неправильно нарахував відсотки за кредитом поза межами строку кредитування, який завершився 04.02.2010. Сторони договору строк дії договору окремо не визначали, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами упродовж всього строку кредитування до 04.02.2010. Тому нарахування відсотків за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, після чого таке нарахування є неправомірним. Також представник відповідача звернув увагу, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тому просив застосувати наслідки пропуску позовної давності. На підставі наведеного, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надійшло. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Суд установив, що 04.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 432/34-ФО1, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в сумі 5000 доларів США, зі сплатою 21 процентів річних, з кінцевим терміном повернення 03.02.2010 року. Надання кредиту проведено шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок позичальника (а.с. 5-11). 14.06.2010 року було зареєстровано прийняте загальними зборами акціонерів рішення про зміну найменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками (а.с.17-22). З наданих представником позивача доказів вбачається, що боржником здійснювались платежі в доларах США на повернення основної суми заборгованості, наступними сумами: 04.09.2008 року - в сумі 7,08, 25.09.2008 року - в сумі 300,00, 27.10.2008 року в сумі 300,00, 05.11.2008 року - в сумі 115,84 доларів США. Крім того, ним також сплачувались відсотки за користування кредитом в доларах США, а саме: 04.09.2008 року в сумі 72,92, 06.10.2008 року в сумі 92,35, 05.11.2008 року - в сумі 84,16, 09.12.2008 року - в сумі 10,00, 18.12.2008 року в сумі 10,00, 13.03.2009 року в сумі 15,00 та 10.08.2017 року в сумі 1,16 доларів США (а.с.14). Здійснення вказаних платежів в рахунок погашення заборгованості за період з 04.08.2008 року по 29.01.2018 рік також підтверджується довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» № 10.1-87/1971 від 30.01.2018 року (а.с.15). 20.06.2018 року [PERSON] надіслано вимогу про усунення порушень № 111-432/34-ФО1, в якому кредитор доводить до його відома розмір наявної у нього заборгованості, зокрема за кредитом у розмірі 4277,08 доларів США та відсотками у розмірі 3070,41 доларів США. У зв`язку з невиконанням умов щодо повернення вказаної заборгованості висловлено вимогу по її сплаті протягом 30 днів з дня винесення вимоги та не пізніше 3 днів з моменту її отримання (а.с.12,13). Згідно розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 432/34-ФО1 від 04.08.2008 вбачається, що у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості, станом на 30.01.2018 року, останній має заборгованість за кредитним договором до якої враховано 4277,08 доларів США заборгованість за кредитом, 3070,41 доларів США - заборгованість за відсотками, 1150,42 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 826,02 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків (а.с.14). Згідно ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2020 вбачається, що сторону - Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК») у даній справі замінено його правонаступником - Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714) (а.с.205-206). Відповідно до статуту АТ «Альфа-Банк» товариство є правонаступником всього майна, прав і зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 127). З витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статуту вбачається, що юридична особа АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Альфа-Банк» (а.с.229, 245). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, крім того згідно зі\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст.ст.611, 625 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або Законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом, а саме - у розмірі 7347 (сім тисяч триста сорок сім) доларів 49 центів США, з яких: заборгованість за кредитом - 4277 (чотири тисячі двісті сімдесят сім) доларів 08 центів США; заборгованість за відсотками 3070 (три тисячі сімдесят) доларів 41 цент США. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Таким чином, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок\~(частина третя\~статті 1049 ЦК України). Заперечення представника відповідача щодо недоведеності видачі грошових коштів за кредитним договором суд відхиляє, з наступних підстав. В постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Подібні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2021 по справі № 904/2073/19. У відзиві на позов представник відповідача визнав, що сторони обумовили строк кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання і відповідач мав повертати кредит і сплачувати проценти. Отже факт укладення кредитного договору на умовах, які в ньому зазначені, стороною відповідача не спростовано. В той же час сторона відповідача заперечує правильність розрахунку заборгованості, оскільки в загальну її суму враховано заборгованість за відсотками після спливу строку кредитування. Суд вважає таке твердження слушним, оскільки регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Отже, за встановленими обставинами справи, позивач нарахував заборгованість за відсотками після завершення строку правомірного використання кредитних коштів за відсутності умов договору, що такі відсотки є мірою відповідальності [PERSON] згідно ст.625 ЦК України, що суперечить вимогам діючого законодавства. В той же час позивач має право на отримання відсотків, які нараховані на суму кредиту № 432/34-ФО1 від 04.08.2008 за період дії договору, а саме: з 04.08.2008 по 03.02.2010, також є правомірним отримання відсотків за кредитним договором під час строку кредитування, оскільки, використання позики [PERSON] у зазначений період є правомірним. Правомірність нарахування відсотків в період дії договору визнає і відповідач, про що він зазначив у відзиві на позов. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Зважаючи, що позивач помилився в розрахунку розміру заборгованості по відсотках, суд самостійно визначає таку заборгованість. За умовами кредитного договору розмір заборгованості за тілом відповідача становить 4277,08 дол США., а розмір заборгованості за відсотками станом на 05.02.2010 становить 2439,38 дол. США грн. Таким чином підтверджено наявність заборгованості відповідача за кредитним договором 432/34-ФО1 від 04.08.2008 у загальному розмірі 6716,46 дол. США, з яких: 4277,08 дол. США - борг за кредитом, 2439,38 дол. США - борг за відсотками. Представник відповідача заявив про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки позов подано після трирічного строку завершення строку кредитування. Суд установив, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач здійснив 10.08.2017. Докази продовження строку кредитування за кредитним договором 432/34-ФО1 від 04.08.2008 після 03.02.2010 позивач суду не надав. Відповідно до п.2.3, п.2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця та за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому дню поточного місяця. В розрахунок заборгованості враховується день видачі кредиту та не враховується день повернення кредиту. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. З розрахунку заборгованості вбачається, що в лютому 2010 з 01 по 04 число нараховані відсотки за користування кредитом. Зважаючи, що строк кредитування завершився 03.02.2010, за наявності обов`язку відповідача повернути нараховані проценти згідно 2.3 договору до 05.03.2010, тому останній строк повернення процентів за кредитом є 05.03.2010. Таким чином, 06.03.2010 є першим днем порушення прав ПАТ «Укрсоцбанк» на\~своєчасне повернення\~заборгованості за\~наданим кредитом\~з боку\~відповідача та\~початком відліку\~строку позовної\~давності. Згідно\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст.\~257,\~267 ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.5\~ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України\~передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норм\~ст.261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до\~ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З розрахунку заборгованості вбачається, що 10.08.2017 здійснено платіж в рахунок погашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 вказано, що тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. Отже, за обставинами даної справи строк позовної давності розпочався 06.03.2010 та завершився 06.03.2013, тому правові підстави для висновку про переривання її строку у суду відсутні. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В правовій позиції, наданої Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16, зазначено, що пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої\~статті 267 ЦК України\~позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин пропуску позовної давності позивачем та його представником суду не надано. Таким чином, враховуючи що з 06.03.2010 року почався перебіг позовної давності, який закінчився 06.03.2013 року, проте до суду позивач звернувся лише 04.07.2018 року, отже, ним було пропущений встановлений законом трирічний строк загальної позовної давності, а представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно\~ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 253, 256, 257,\~261, 267, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed