Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

На розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 09 грудня 2024 року представник позивача звернувся до суду з заявою, відповідно до якого просить суд ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000 гривень. Свою заяву обґрунтовує тим, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 05 грудня 2024 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено. Разом із цим, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції поніс судові витрати, а саме: витрати на отримання професійної правничої допомоги. Так, для надання правової допомоги позивачу, останнім було укладено з адвокатом Кобильником Д.О. Договір про надання правової допомоги № 04-01-06/24 від 04.06.2024 року. В ході розгляду в суді першої інстанції адвокатом витрачено 30 годин, про що свідчить акт приймання-передачі послуг, підписаний між сторонами. Клієнтом прийнято послуги в повному обсязі, що підтверджується також зазначеним актом. Водночас, після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг за договором позивачем сплачено послуги в повному обсязі, вартість яких станом на 05.12.2024 року склала 120 000 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією, складено адвокатом. З урахуванням того, що раніше було неможливо подати усі необхідні докази, які підтверджують понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу до ухвалення вищевказаного рішення суду, згадані докази надаються до суду із дотриманням 5-денного терміну, визначеного ч. 8 с.т. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного він і звернувся з відповідною заявою до суду. Представник відповідача в своєму відзиві від 19 листопада 2024 року просив суд відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з банку витрат на правничу допомогу у сумі 130 000 гривень або зменшити до 1 000 гривень. Вказує, що визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 130 000 гривень є значно завищеною з урахуванням рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі та пропорційності відношенню до сторін та предмету спору. Дана справа є справою незначної складності, стосується визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судова практика з цього питання є сталою та послідовною. Обсяг поданих позивачем доказів складається фактично із самого виконавчого напису та постанови виконавця. Крім того, заявлена позивачем орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 130 000 гривень становить 75,57% від зазначеної в виконавчому написі суми. Таким чином, з огляду на вищевикладене просить суд зменшити заявлені позивачем вимоги про стягнення правничої допомоги. 17 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В своїх запереченнях зазначає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 120 000 гривень є значно завищеною та неспівмірною з урахуванням рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі та пропорційності по відношенню до сторін та предмету спору. Дана справа є справою незначної складності, з урахуванням чого була призначена до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та без визнання явки учасників справи обов`язковою. Ознайомившись із позовною заявою, Банк встановив, що за текстом позовної заяви не однократно невірно вказано дату вчинення виконавчого напису, що свідчить про використання для підготовки позовної заяви вже існуючого шаблону позову, який був складений раніше по іншій справі. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не сповістили. Суд розглядає клопотання за відсутність учасників справи, відповідно до наданого клопотання, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріли справи, клопотання представника позивача, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 18 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 12166, про стягнення грошової суми з [PERSON] у загальному розмірі 173 824,39 грн - таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн. 09 грудня 2024 року представник позивача звернувся до суду з заявою, відповідно до якого просить суд ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000 гривень. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; Зі змісту статей\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. \~Відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, заява про ухвалення додаткового рішення сформована в системі "Електронний суд № 09 грудня 2024 року. Отже, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем подано докази витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по справі, про що останній зазначав і в поданій позовній заяві. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін. У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним\~законом\~чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанція № 296, акт № 1 приймання-передачі виконаних послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 04-01-06/24 від 04.06.2024 року, Договір № 02-04-06/24 про надання правової допомоги від 04 червня 2024 року. Разом з тим, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтям 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума заявлена до відшкодування у розмірі 120 000 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг, а тому клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомогу підлягає задоволенню частково. При цьому суд звертає увагу, що дана справа є справою незначної складності, судове засідання\~\~у справі не відбувалося, а також враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені у позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного позову. Більше того, по даній категорії справ склалася усталена судова практика, неодноразово висловлена позиція Верховного Суду, а тому, на думку суду, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом зазначеного позову, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню позивачем, у сумі 3 000,00 грн.

Outcome: partial