Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивували тим, що вона є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно реєстраційного посвідчення від 11.06.1998 року, право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька за реєстровим номером 4886 (запис в реєстровій книзі № 29). Внаслідок військових дій, спричинених агресією рф проти України, квартира була пошкоджена, оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим. Для отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна отримувачу компенсації необхідно провести дії щодо державної реєстрації права власності, онак, здійснити реєстрацію права власності на вказану квартиру позивачка не може з причин викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з чим посилаючись на ст.392 ЦК України, просить визнати за нею право власності. \~ \~ \~ \~Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав. \~ \~ \~ \~Повідомлена про час та місце судового розгляду позивачка у судове засідання не з`явилася, нею подано заяву про розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Авдіївської міської ВЦА Покровського району Донецької області про час та місце судового розгляду повідомлений судовою повісткою, яка доставлена до його кабінету у системі «Електронний суд», надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене\~суд вважає\~за можливе\~розглянути справу\~без учасників\~справи,\~оскільки про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи їх\~було повідомлено належним чином (отримання судових повісток в підсистемі «Електронний суд», оголошення про виклик), причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. Відповідно договору купівлі-продажу від 22.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Малімоном А.О., реєстровий № 1112 [PERSON] є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у відповідності до вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, що діяла на той час. Згідно реєстраційного посвідчення від 11.06.1998 року, право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька за реєстровим номером 4886 (запис в реєстровій книзі № 29). Згідно технічного паспорта на квартиру, за адресою [ADDRESS] , дана квартира розташована на третьому поверсі чотириповерхового будинку і складається з двох кімнат житловою площею 23,50 кв.м, у т.ч.: 1 кімната - 14,60 кв.м, 2 кімната - 8,90 кв.м, кухня площею -8,20 кв.м, ванна кімната - 2,70 кв.м, коридор - 2,20 кв.м., вбудована шафа - 2,40 кв.м. Загальна площа квартири становить 39,50 кв.м. 21.05.2024 [PERSON] звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру, однак 25.06.2024 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73817602, мотивоване тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у Державному реєстрі прав, або інших електронних реєстрах або на паперових носіях. Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Громадянин набував права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону) Відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Крім того, за положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. Приписами чинної\~ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із \~правочинів. \~ Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Отже, 11.06.1998 позивачка набула права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у розумінні діючої ст.328 ЦК України. Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). Отже вирішуючи спір, що випливає з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суд, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу виходить з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, встановлює час та підстави виникнення права власності, з`ясовує чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суд, відповідно до статей 181, 188 ЦК України встановлює і вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно, зокрема гараж, будівельні матеріали, складна річ тощо). Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] набувши право власності на квартиру, зареєструвала своє право власності у Бюро технічної інвентаризації у порядку передбаченому на момент виникнення права (11.06.1998). З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб судом встановлено, що КП «БТІ м. Донецька» зареєстроване за адресою: м. Донецьк, вул. Кобозева, 66. Загальновідомим та таким, що не підлягає доказуванню у даній справі, є факт, що починаючи з 07.04.2014 м. Донецьк тимчасово окуповано, що також визначено у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309. Суду не надано доказів переміщення КП «БТІ м. Донецька» з м. Донецька, як не надано і доказів евакуації реєстраційних справ щодо нерухомого майна з м. Донецька. \~ \~ \~ \~Відтак, суд приходить до висновку, що станом на дату звернення до суду доступу до реєстраційних справ, які зберігаються у КП «БТІ м. Донецька», позивачі та державні реєстратори не мають. 03.08.2004 набув чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав. \~ \~ \~ \~Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України\~від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Приписами абз.1 п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] - відсутні. У той же час судом встановлено, що рішенням державного реєстратора від 25.06.2024 № 73817602 позивачці було відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось отримати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано до 01 січня 2013 року. Частиною другою\~статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом\~чи судом у визначених\~законом\~випадках. Предметом даної справи є визнання за [PERSON] права власності на квартиру, оскільки це право не визнається іншими учасниками цивільних відносин. \~ \~ \~ \~Підставою позову є ст.392 ЦК України. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. \~ \~ \~ \~Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України. \~ \~ \~ \~У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Передумовою для застосування\~статті 392 ЦК\~України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. \~ \~ \~ \~Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах. \~ \~ \~ \~Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири, але не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з відсутністю відомостей про її право власності у державному реєстрі речових на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру з зазначених вище причин. \~ \~ \~ \~При цьому суд зазначає, що у [PERSON] відсутній інший, окрім звернення до суду, шлях для відновлення свого порушеного права власності. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності на квартиру. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved