Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що [INFO] померла тітка батька позивачки [PERSON] , [INFO] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] , 1929 р.н. У подружжя дітей не було, а тому їм у всьому допомагала позивачка [PERSON] із батьками, як найближчі родичі, - племінник [PERSON] , 1970 р.н. Тому, [PERSON] та [PERSON] , виявили бажання взяти до себе в сім`ю на виховання позивачку, як свою онучку, племінницю, щоб така на старість про них піклувалася. Батьки позивачки погодилися, бо виховували двоє дітей, окрім того їх будинок, дворогосподарство є сусіднім із будинком подружжя [PERSON] та [PERSON] . За цих підстав, за життя, 02.02.2005 [PERSON] , [INFO] , склала заповіт на користь позивачки [PERSON] , а саме заповіла останній жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,60 га, та грошові вклади в Ощадбанку № 7296. Спадкоємців на обов`язкову частку до майна померлої [PERSON] не має, оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Позивачка [PERSON] прийняла спадщину до майна померлої [PERSON] так як на момент відкриття спадщини була неповнолітньою та заяви про відмову від прийняття спадщини не подавала. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. 15.05.2023 позивачка [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,1451 га, кадастровий номер 2122485200:09:010:0193, що належала чоловіку померлої [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Натомість, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області, відмовив у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, згідно сертифікату серія ЗК № 0096397, виданого 13 червня 1997 року Міжгірською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] , та право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яке належало померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату серія ЗК № 0096396, як спадкоємиці четвертої черги спадкування за законом, оскільки відсутнє рішення суду, яким би підтверджувався факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] . Окрім того, щодо зазначених вище прав на земельні частки (пай), то стосовно них заповідальне розпорядження у заповіті відсутнє. Як зазначено в позовній заяві, позивачка спочатку 2007 року і до дня смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , фактично проживала спільно з [PERSON] , та вела з нею спільне господарство, за адресою: [ADDRESS] . Померла, [PERSON] , вважала позивачку [PERSON] своєю онучкою, бо проживали вони спільно за однією адресою, були родичами, а тому [PERSON] за довго до своєї смерті склала заповітне розпорядження на користь позивачки [PERSON] , однак помилково заповітом не охоплено все майно померлої [PERSON] , на яке вона мала право за життя, а саме право на земельну частку пай в землях колишнього КСП «Шипіт». Дані обставини змушують позивачку звернутися до суду з вимогою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менше п`яти років та визнання права на спадкове майно. Ухвалою суду від 25.11.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.12.2024 справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки адвокат Гренджа В. Ю. подала заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі її довірительки. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради. Висловлено позицію за якою сільська рада визнає вимоги позову. Хустською районною військовою адміністрацією явку представника в судове засідання не забезпечено. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в селі Пилипець Хустського району Закарпатської області, у віці 85 років, померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] доводилася тіткою батька позивачки [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та померлою [PERSON] , 1926 р.н., підтверджуються копіями наступних документів: - свідоцтва про народження позивачки [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] (а.с. 17); - свідоцтва про народження батька позивачки [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] (а.с. 15); - свідоцтва про шлюб [PERSON] , серія [NUMBER] (а.с. 18). За життя, 02.02.2005 [PERSON] склала заповіт на користь позивачки [PERSON] , а саме заповіла останній жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,60 га, та грошові вклади в Ощадбанку № 7296 (а.с. 10). 15.05.2023 позивачка [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,1451 га, кадастровий номер 2122485200:09:010:0193, яка розташована в селі Пилипець урочище «Біля хати» Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 042839 виданого Пилипецькою сільською радою Міжгірського району Закарпатської області 09.07.1996 на підставі рішення виконкому цієї ради від 21.11.1995 за № 35, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 147, що належала чоловіку померлої [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 11). Також, 06.11.2024 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме на право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, згідно сертифікату серія ЗК № 0096397 виданого 13 червня 1997 року Міжгірською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] , та право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яке належало померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату серія ЗК № 0096396 виданого 13 червня 1997 року Міжгірською районною державною адміністрацією, як спадкоємиці четвертої черги спадкування за законом, оскільки відсутнє рішення суду, яким би підтверджувався факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] (а.с. 12). Як зазначено у постанові нотаріуса, щодо зазначених вище прав на земельні частки (пай), то стосовно них заповідальне розпорядження у заповіті відсутнє. За змістом довідки № 948 від 24.09.2024, виданої Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , спочатку 2007 року і до дня смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , фактично проживала спільно з [PERSON] , та вела з нею спільне господарство, за адресою: [ADDRESS] , тобто проживали спільно однією сім`єю більше п`яти років (а.с. 13). Предметом позовних вимог є спадкове майно померлої [PERSON] , до якого входить право на земельну частку (пай) в землях території колишнього КСП «Шипіт», а саме: право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, згідно сертифікату серія ЗК № 0096397, виданого 13 червня 1997 року Міжгірською районною державною адміністрацією, та право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яке належало померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату серія ЗК № 0096396 виданого 13 червня 1997 року Міжгірською районною державною адміністрацією (а.с. 20, 21). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки [PERSON] спочатку 2007 року і до дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично проживала спільно з останньою та вела з нею спільне господарство, тобто проживали спільно однією сім`єю більше п`яти років, наявні правові підстави для встановлення відповідного факту для належного підтвердження прийняття позивачкою спадщини до майна спадкодавця. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачка позбавлена можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved