Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» - адвокат Чирва В.Г. звернувся до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить суд солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, яка становить 710 341,75 грн. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 13 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є АТ «Кредобанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №8Ф-2017, відповідно до умов якого банк видав позичальнику кредит в сумі 700 000,00 грн на строк до 12 березня 2034 року зі змінюваною процентною ставкою. Позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі і в порядку та терміни, передбачені кредитним договором. Відповідно до умов договору, виконання зобов`язання забезпечено іпотекою однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , та порукою [PERSON] . Так, 14 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською Іриною Олексіївною, та зареєстровано в реєстрі за №420, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 867792880000, який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 892 500,00 грн. 13 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №б/н, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язання в повному обсязі за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, позичальник та поручитель свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконують. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, станом на 10 жовтня 2019 року, заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 710 341,75 грн, яка складається з: 671 382,35 грн - тіло кредиту; 36 630,45 грн - відсотки; 2 328,95 грн - пеня. Враховуючи невиконання відповідачами зобов`язань, позивач вбачає наявні підстави для стягнення з відповідачів суми кредитної заборгованості в судовому порядку. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 березня 2020 року передано дану справу за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва. (т.1 а.с.54-55) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, до підготовчого засідання. (т.1 а.с.100-101) Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року відмовлено в задоволені заяви представника позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» - адвоката Чирви В.Г. про забезпечення позову. (т.1 а.с.105-106) 19 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому остання поросить відмовити в задоволенні позову. Відповідач вважає меморіальний ордер №14242332 від 14 березня 2017 року неналежним доказом надання кредитних коштів, оскільки за цим ордером Черник В.В. зробив платіж на користь [PERSON] . Також відповідач вважає поруку припиненою, оскільки банк не пред`явив до поручителя вимогу протягом одного року з дня укладання договору поруки. (т.1 а.с.151-153) 01 вересня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача АТ «Кредобанк», подана представником - адвокатом Павленком С.В. За доводами позивача, наведені у відзиві припущення спрямовані на уникнення солідарної відповідальності. У відповіді зазначено про надання позивачем належного доказу отримання відповідачем кредитних коштів в безготівковій формі на придбання нерухомого майна, яке в подальшому було передано в іпотеку. Також позивач заперечує припинення поруки, виходячи з умов договору поруки та внесених до ч.4 ст. 559 ЦК України змін. (т.1 а.с.182-184) В підготовчому засіданні 15 березня 2021 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шумським О.І. подані додаткові пояснення по справі представника відповідача [PERSON] - адвоката Касьяненка Д.Л., в яких вказується на порушення встановленого кредитним договором порядку дострокового стягнення заборгованості, відсутності доказів отримання відповідачами вимоги банку. Представник відповідача вважає, що на дату звернення з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості, у позичальника та поручителя не виникло обов`язку дострокового повернення кредиту в цілому за весь період. Також відповідач не погоджується із сумою заборгованості, яку просить стягнути позивач, зазначає, що розрахунок заборгованості не містить детального розпису дат виникнення кожної суми боргу по кредиту та процентам, не має відображення погашення тіла кредиту та процентів, вказує на порушення банком порядку розподілу коштів, сплачених за кредитним договором. Крім того, посилається на не врахування здійснення позивальником платежів після 31 липня 2019 року. (т.1 а.с.192-199) 05 квітня 2021 року до суду надійшли пояснення представника позивача АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В., в яких представник зазначає, що після 31 липня 2019 року відповідачем проводились оплати на загальну суму 28 700,00 грн. Посилається на те, що на спірні правовідносини не розповсюджуються положення Закону України «Про споживче кредитування», адже він був прийнятий після укладення кредитного договору та наголошує на тому, що банк не зобов`язаний здійснювати досудове врегулювання шляхом надіслання досудової вимоги. Вважає безпідставним твердження відповідача про те, що позивач порушив умови договору щодо зарахування коштів на погашення заборгованості, посилаючись на зміст розрахунку заборгованості та банківську виписку. (т.1 а.с.236-238) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року призначено в даній справі судову економічну (фінансово - кредитну) експертизу, зупинено провадження у справі. (т.2 а.с.31-32, 38-40) 13 січня 2022 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз повернуто до суду матеріали цивільної справи без виконання, оскільки за наданими на дослідження матеріалами не вбачається за можливе провести економічну експертизу. (т.2 а.с.54) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 13 січня 2022 року поновлено провадження у справі. (т.2 а.с.55) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 09 листопада 2022 року матеріали цивільної справи №490/9683/19 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року та проведення судової економічної (фінансово - кредитної) експертизи, зупинено провадження у справі. (т.2 а.с.149, 151-152) 23 серпня 2023 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз повернуто до суду матеріали цивільної справи без виконання, оскільки станом на 14 серпня 2023 року попередня оплата вартості судово-економічної експертизи не здійснена. (т.2 а.с.211) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 01 вересня 2023 року поновлено провадження у справі. (т.2 а.с.212-213) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 13 грудня 2023 року матеріали цивільної справи №490/9683/19 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року та проведення судової економічної (фінансово - кредитної) експертизи, зупинено провадження у справі. (т.3 а.с.115-116) 19 червня 2024 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта від 11 червня 2024 року №755/24-72 за результатами проведення судової економічної експертизи. (т.3 а.с.121) Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 24 червня 2024 року поновлено провадження у справі. (т.3 а.с.136-137) 13 серпня 2024 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката Касьяненка Д.Л., згідно яких відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає їх необґрунтованим та безпідставними через недоведеність розміру боргу та факту наявності заборгованості, що відображено й у висновку експерта. (т.3 а.с.174-176) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.3 а.с.190) Представник позивача АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, додатково пояснив, що станом на 10 жовтня 2019 року, заборгованість [PERSON] перед банком становила 710 341,75 грн. Зазначив, що експерт у висновку не надав відповіді на поставлені питання, а розрахунок заборгованості було проведено у відповідності до умов кредитного договору - перший платіж здійснено в березні 2017 року, ці відсотки, згідно графіку, були розподілені 01 квітня 2017 року. Додав, що відповідач здійснював платежі по 11 000,00 грн, які зараховувались на погашення заборгованості згідно умов кредитного договору. Також зазначив, відповідачем зроблено розрахунок не у відповідності до умов договору. Підтвердив, що після 31 липня 2019 року відповідачем сплачено 28 700,00 грн. Додатково пояснив, що вказаний у висновку експерта поточний рахунок № [NUMBER] (п. 3.19. кредитного договору), є поточним рахунком позичальника, з якого перераховуються кошти на погашення заборгованості, за цим рахунком не може бути виписки оскільки на ньому, крім коштів для списання, обліковуються власні кошти боржника, а виписка по цьому рахунку не може були надана без згоди [PERSON] , адже є банківською таємницею. При цьому облік виданих кредитних коштів відбувається виключно по рахунку № [NUMBER] . За наданими суду виписками вбачається, що позичальник здійснював оплати за кредитним договором як через касу банку так і через інші банківські засоби. Також за доводами представника позивача, п. 4.8. договору, на який експерт посилається у висновку, стосується виключно платежів, які сплачуються достроково і цьому має передувати заява про дострокову сплату кредитної заборгованості. При цьому відповідач не проводив жодної дострокової оплати. Крім того, у відповідності до умов договору, зарахування ануїтетних платежів на погашення заборгованості за договором здійснюється в останній робочий день місяця, за який здійснено платіж, незалежно від дати його сплати, отже наданий позивачем розрахунок заборгованості повністю відповідає умовам договору. 09 грудня 2024 року представником позивача подані до суду додаткові письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Халупко С.В. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність умовам договору здійснення зарахування сум на погашення заборгованості, вказав на неправильне визначення періоду оплати. Також зауважив, що останній платіж здійснено відповідачем 22 травня 2020 року в сумі 5 000,00 грн. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити процени. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом установлено, що 13 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №8Ф-2017, відповідно до умов якого банк видає позичальнику кредит у сумі 700 000,00 грн, на строк до 12 березня 2024 року на наступні цілі: нерухомість в кредит, під заставу нерухомості за адресою : [ADDRESS] . (т.1 а.с.17-22) Відповідно до п.2.4. кредитного договору, кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно із п.2.5., 2.6. кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів, банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] , кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника на поточний рахунок, вказаний позичальником. Відповідно до п.2.7. кредитного договору, датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку. За змістом до 3.3., 3.4. кредитного договору, на момент укладення цього договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки - 16,9% річних з дати укладання договору до 12 березня 2018 року, 18% річних - з 13 березня 2018 року до 31 березня 2020 року, і на наступні періоди. Відповідно до п.3.14. кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною згідно п. 3.2. цього договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає із умов кредитного договору. Згідно п.3.15. кредитного договору, позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця. Пунктом 3.19 кредитного договору визначено, що позичальник здійснює платежі на виконання цього договору шляхом перерахування у безготівковій формі та/або внесення готівкою на свій поточний рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п.2.1., 3.19) та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 10 985,00 грн (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування (п.2.1.), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку платежів, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, вказаний у п.3.19. цього договору. Відповідно до п. 4.7. кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступній черговості: прострочені платежі по сплаті процентів і комісій за користування кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); поточні платежі по сплаті нарахованих процентів і комісій за користування кредитом; поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); пеня, штрафи та інші види неустойки; строкові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Пунктом 4.8. передбачено право позичальника на здійснення дострокового погашення усієї суми кредиту разов з усіма нарахованими на дату дострокового погашення процентами та іншими належними до сплати платежами або частини суми кредиту, за умови подання позичальником заяви про дострокову сплату кредитної заборгованості. Згідно із п. 4.9. кредитного договору, банк у випадку, передбачених п. 2.9, цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до 4.10. кредитного договору, позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (п.4.9) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язані, за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по договору процентної станки, вказаної в п. 3.2 цього договору, але не менше 10 грн за кожний день прострочення. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту позичальник, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти в сумі 700 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №14242332 від 14 березня 2027 року, з якого убачається перерахування 700 000,00 грн, з призначенням платежу - надання кредиту ( [PERSON] ), відп до кред. дог. №8Ф-2017 від 13.03.17 за купівлю квартири зг дог куп-прод без ПДВ (т.1 а.с. 9), що повністю узгоджується з п. 2.2., 2.6 кредитного договору. Суд вважає неспроможними доводи відповідача [PERSON] про те, що меморіальний ордер №14242332 від 14 березня 2017 року є неналежним доказом надання кредитних коштів, оскільки за цим ордером [PERSON] здійснено платіж на користь [PERSON] , адже згідно умов кредитного договору кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника на поточний рахунок, вказаний позичальником (п.2.6. кредитного договору), кошти перераховані [PERSON] , у якого [PERSON] 14 березня 2017 року було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.161-164), яка цього ж числа була передана в іпотеку банку (т.1 а.с.23-25). Крім того, позичальником [PERSON] не заперечувалось надання банком кредитних коштів в сумі 700 000,00 грн, відповідачем також здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитом, що відображено в руху коштів за кредитом та виписках по особовим рахункам. Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до п.2.2., 2.6. якого поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, цей договір припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання. (т.1 а.с.26) Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 10 жовтня 2019 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року становить: 671 382,35 грн - тіло кредиту; 36 630,45 грн - відсотки; 2 328,95 грн - пеня. (т.1 а.с.6-8) Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст.627 ЦК України) Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України) При цьому одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як роз`яснено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Судовий захист цивільного права та інтересу є загальною засадою цивільного законодавства (п.5 ч.1 ст. 3 ЦК України), що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Отже посилання відповідача [PERSON] на не направлення йому та поручителю досудової вимоги жодним чином не впливає на право банку, в разі прострочення повернення чергової частини кредиту та процентів, вимагати їх дострокового повернення в судовому порядку у відповідності до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними кредитним договором і договором поруки, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником [PERSON] умов кредитного договору, забезпеченого порукою [PERSON] , у позивача, як у кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимагати достроково солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач [PERSON] не погоджується із сумою заборгованості, яку просить стягнути позивач, зазначає, що розрахунок заборгованості не містить детального відображення дат виникнення кожної суми боргу по кредиту та процентам, погашення тіла кредиту та процентів, вказує на порушення банком порядку розподілу коштів, сплачених за кредитним договором, посилається на не врахування здійснення позивальником платежів після 10 жовтня 2019 року, недоведеність розміру заборгованості та факту її наявності, посилаючись в тому числі на висновок судової експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року в даній справі призначено судову економічну (фінансово - кредитну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який реальний збір заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, укладеним між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] (в тому числі за поточним та простроченим тілом кредиту; поточними та простроченими відсотками за користування кредитними коштами та за пенею) станом на 10 жовтня 2019 року з урахуванням умов вказаного кредитного договору, виписок по рахункам, що були відкриті до кредитного договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року? 19 червня 2024 року на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта від 11 червня 2024 року №755/24-72 за результатами проведення судової економічної експертизи. (т.3 а.с.123-135) Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №755/24-72 від 11 червня 2024 року, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Музиченко І.М., вказаному судовому експерту не видалося за можливе підтвердити розмір заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року, укладеним між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] (в тому числі за поточним та простроченим тілом кредиту; поточними та простроченими відсотками за користування кредитними коштами та за пенею) станом на 10 жовтня 2019 року, враховуючи, що в матеріалах справи не було в наявності банківських виписок, що стосуються кредитного договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року а повному обсязі, а саме: відсутні виписки: по рахунку № [NUMBER] ; за рахунками з обліку нарахованих сум строкових та прострочених процентів та комісій, сум сплачених всіх видів штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором. Також у висновку зазначено, що враховуючи, що графіком платежів передбачено здійснювати оплату за попередній місяць в наступному місяці, зарахування сплачених коштів на погашення заборгованості за договором не здійснювалось в останній робочий день місяця, а проводилось в наступному місяці, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком станом на 10.10.2019 (зі сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу) умовам кредитного договору №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за цим кредитним договором не відповідає. У ч. 1 ст. 107 ЦПК України визначено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. (ст. 110 ЦПК України) При цьому, розмір кредитної заборгованості встановлюється саме судом на підставі умов договору, вимог закону, доказів сплати/переплати кредиту, а не на підставі висновку відповідної експертизи, який може бути лише додатковим мотивом до висновку суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, від 22 червня 2022 року № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21). На спростування вказаного вище висновку експерта представником позивача в судовому засіданні наведені ґрунтовні пояснення, відображені й у додаткових письмових поясненнях, поданих через систему «Електронний суд» 09 грудня 2024 року. Так, судом установлено та вбачається з матеріалами справи, що умовами кредитного договору, в п.4.1. визначено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п.2.1., 3.19) та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 10 985,00 грн (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування (п.2.1.), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку платежів, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, вказаний у п.3.19. цього договору. При цьому, зарахування ануїтетного платежу на погашення заборгованості за цим договором здійснюється банком в останній робочий день місяця, за який здійснено платіж, незалежно від його сплати позичальником. Графіком платежів також передбачено, що оплата здійснюється за попередній місяць в наступному місяці (за березень 2017 року в квітні 2027 року і так далі). Тому суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача [PERSON] про те, що наданий суду розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, адже в ньому відображено заборгованість станом на кожне 01 число наступного місяця, що слідує за місяцем, в якому мала бути здійснена чергова оплата. При цьому за умовами договору оплата має здійснюватися не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, а зарахування коштів - в останній робочий день місяця. Невідповідності цього розрахунку заборгованості іншим наявним в матеріалах справи доказам (руху коштів та випискам т.1 а.с. 10-16, 239-246, т.2 а.с.92-111, 180-186, т.3 а.с. 15-27, 47-87) судом не встановлено. Відсутність в матеріалах справи виписки по рахунку № [NUMBER] не можу бути безумовною підставою для відмови в задоволенні позову, адже стороною відповідачів не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що позичальником та/або поручителем станом на 10 жовтня 2019 року (дату проведення розрахунку) були здійснені платежі, які не відображені в розрахунку заборгованості та виписках по рахункам. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, перевіреного судом в комплексі з іншими наявними в матеріалах справи доказами, станом на 10 жовтня 2019 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року становила: 671 382,35 грн - тіло кредиту; 36 630,45 грн - відсотки; 2 328,95 грн - пеня. Разом із тим, як убачається з матеріалів справи: поданих стороною відповідача копій квитанцій (т.1 а.с.203, 204) та додатково наданого стороною позивача руху коштів (т.1 а.с.239-246), позичальником [PERSON] після 10 жовтня 2019 року (дати, на яку проведено розрахунок заборгованості) неодноразового були здійснені оплати на погашення заборгованості за кредитним договором №8Ф-2017 від 13 березня 2017 року в загальному розмірі 28 700,00 грн. Остання оплата здійснена 22 травня 2020 року в сумі 5 000,00 грн. Таким чином, за сплачені [PERSON] банку після 10 жовтня 2019 року 28 700,00 грн мало відбутись погашення кредитної заборгованості, яка не була включена банком до розрахунку заборгованості. Отже, виходячи з умов кредитного договору, визначених п. 4.7., вказана сума підлягає відрахуванню від нарахованої банком заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому заборгованість [PERSON] по сплаті відсотків, становить 7 930,45 грн (36 630,45 грн - 28 700,00 грн). Таким чином вказана сума в розмірі 28 700,00 грн підлягає відрахуванню від заборгованості по процентам, нарахованої банком та заявленої до стягнення в даному судовому провадженні. Щодо доводів відповідача [PERSON] про припинення поруки, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 та 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на день укладення договору поруки від 13 березня 2017 року) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 за №2478-VIII (далі - Закон №2478-VIII) частина 4 статті 559 Цивільного кодексу України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Згідно п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2478-VIII, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. З наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості, руху коштів та виписок по особовим рахункам убачається, що станом на дату проведення розрахунку - 10 жовтня 2019 року, остання сплата заборгованості за тілом кредиту зарахована 01 червня 2019 року, остання сплата за відсотками - 01 липня 2019 року. Фактично остання оплата в цей період мала місце 31 липня 2019 року. При цьому вперше прострочена заборгованість відображена 01 вересня 2018 року в сумі 466,49 грн, тобто після внесення до ч. 4 ст. 559 ЦК України змін Законом №2478-VIII. Позивач звернувся з даним позовом до суду в жовтні 2019 року (т.1 а.с. 41), тому доводи відповідача [PERSON] про припинення поруки є безпідставними. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, усних та письмових поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість в загальному розмірі 681 641,75 грн, з яких: 671 382,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 930,45 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 328,95 грн - пеня. В порядку ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 5 112,31 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial