Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивовано тим, що З 09.08.2008 року і до 19.09.2012 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір"ю. До народження доньки сторони припинили спільнопроживати. Після народження дитини відповідач не цікавився нею, не виховував. [INFO][PERSON] виповниться 15 років, а вона його не знає. За своєю ініціативою [PERSON] попросила хресну маму, щоб надала номер мобільного телефона біологічного батька, йому зателефонувала. В телефонній розмові сказала, що не вважає, його батьком, тому просила, щоб він відмовився відбатьківських прав, так як у неї є тато, який її виховує. Відповідач непогодився. Пізніше він написав їй на вайбер, що давай спілкуватись, алеВікторія відмовилась. Вона його не знає, він для неї чужа людина, яканіколи не цікавилась її життям, ніколи не відвідував ні вдома, ні в школі, ніколи їй не робив подарунки на день народження і не був біля неї у знаменні для неї події. [INFO] мати [PERSON] одружилась із [PERSON] . Вона його називає батьком, тому що він піклується за неї, матеріальноутримує. Донька позивачки навчається в 9-му класі Широківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Закарпатської області. В характеристиці зазначено, що батько дитини ніколи не брав участі у житті дитини, не цікавився результатами начання дитини у закладах освіти. Відповідач донедавна взагалі не хотів надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Рішенням Виноградівського районного суду від 19.09.2012 року з нього стягнуто аліменти на утримання дочи в розмірі 500 \\п"ятсот\\ гривень. Постійно були проблеми із сплатою аліментів. На даний час відповідач погасив заборгованість лише по тій причиині, щоб мати для ТЦК та СП підтвердження, що у нього є третя дитина та уникнути мобілізації. Відповідач ніколи не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні дочки, у зв`язку із чим, позивач просить суд заявлений позов задоволити. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про відмову від позовних вимог в частині збільшення розміру стягуваних аліментів, а в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача то такі просила суд задоволити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про визнання заявлених до нього позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, просив справу розглянути за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Виноградівської міської ради, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмовий висновок щодо розв`язання спору. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 09.08.2008 року і до 19.09.2012 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.09.2012 року.Від шлюбу народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір"ю. До народження доньки сторони припинили спільно проживати. 24 вересня 2015 року позивачка одружилась із [PERSON] . Вона його називає батьком, тому що він піклується за неї, матеріально утримує.Донька позивачки навчається в 9-му класі Широківської ЗОШ І-ІІІступенів Закарпатської області. В характеристиці зазначено, що батько дитини ніколи не брав участі у житті дитини, не цікавився результатами начання дитини у закладах освіти. Відповідач донедавна взагалі не хотів надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Рішенням Виноградівського районного суду від 19.09.2012 року з нього стягнуто аліменти на утримання дочи в розмірі 500 \\п"ятсот\\гривень. Постійно були проблеми із сплатою аліментів. На даний час відповідач погасив заборгованість лише по тій причиині, щоб мати для ТЦК та СП підтвердження, що у нього є третя дитина та уникнути мобілізації. Відповідач ніколи не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні дочки. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батькамисвоїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони непіклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Згідно з ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Усе викладене в заяві, дає ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з моменту народження дитини, проживав окремо від неї, не виконував своїх батьківських обов`язків з її виховання протягом 15 років, не спілкувався із донькою, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні доньки , тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання доньки, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляють відповідача права бути батьком [PERSON] . Вважаю, що в інтересах доньки є доцільним позбавити відповідача батьківських прав, який свідомо нехтує своїми обов`язками. Так, у відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради за №02.1-15/5050 від 28.10.2024 року, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з своєю дитиною. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, а тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. За таких обставин, встановлено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з солідарно з відповідачів на користь держави судовий збір за подання заяви про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211 грн.20 коп.

Outcome: approved