Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Голіщев В.Ю. звернувся до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Готель України» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 03.07.1997 [PERSON] працювала на різних посадах у КП «Готель «Україна» ЗОР, правонаступником якого визначено КП «Універс» ЗОР, і засновником якого є Запорізька обласна рада. Остання посада, яку займала позивач на підприємстві - завідувач господарства. 15.08.2023, на підставі наказу КП «Готель «Україна» ЗОР від 15.08.2023 №5/к «Про звільнення [PERSON] », позивача було звільнено із займаної посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату). Розрахунок позивача при звільненні станом на 30.08.2023 не здійснено. Заробітна плата не виплачувалась позивачеві більш як 3,5 роки: з 01.02.2020 по день звільнення - 15.08.2023. Щодо заборгованості із заробітної плати за період з 01.02.2020 по 21.01.2022, то позивач вже зверталась із відповідною позовною заявою до Хортицького районного суду міста Запоріжжя, який 16.05.2022 у справі №337/1067/22 ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково та стягнув на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 82135,62 грн. за період з 01.02.2020 по 21.01.2022. Рішення набуло законної сили 16.06.2022 і на разі перебуває на виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Вказані кошти фактично досі не стягнуто. Вважає, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 22.01.2022 по 15.08.2023, а також середній заробіток за час затримки розрахунку з 16.08.2023 по день винесення рішення у справі. Посадовий оклад позивача, згідно з штатним розписом та довідкою від 21.01.2022 №09/01-02, становив 31,68 грн. на годину. З 03.04.2020КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває у простої, у зв`язку з чим працівникам нараховувалось 2/3 від заробітної плати щомісячно. Дана обставина встановлена Хортицьким районним судом міста Запоріжжя у рішенні від 16.05.2022 у справі №337/1067/22, і не потребують доказування при розгляді іншої справи. Станом на день звільнення позивача (15.08.2023) простій КП «Готель «Україна» ЗОР не скасовано. Починаючи з квітня 2020 року і по серпень 2023 року посадовий оклад позивача становив (31,68 грн. х 2/3) = 21,12 грн. на годину. Таким чином, за період часу з 22.01.2022 по 15.08.2023 позивачу не виплачено 68259,84 грн. заробітної плати. Заробітна плата позивача у червні та липні 2023 року становила: у червні 2023 року - 3717,12 грн. (21,12 грн. х 8 годин х 22 робочі\~дні )у\~липні 2023 року - 3 548 грн. (21,12 грн. х 8 годин х 21 робочі дні). Розрахунок середньоденної заробітної плати за червень та липень 2023 року: 3717,12\~грн.+ 3548,16 грн.) / (22 д. + 21 д.) = 7265,28 /43 = 168,96 грн. З 16.08.2023 по 30.08.2023 (день підписання позовної заяви) минуло 11робочих\~дніві тому станом на день підписання даної позовної заяви середній заробіток за час затримки розрахунку становить: 168,96грн. х 11 днів = 1858,56 грн. Просить суд стягнути солідарно з КП «Готель України» Запорізької обласної ради, КП «Універс» Запорізької обласної ради та Запорізької обласної ради на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період з 22.01.2022 року по 15.08.2023 року у розмірі 68259 грн. 84 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.08.2023 року по день винесення судового рішення, розмір якого станом на 30.08.2023 року становить 1858 грн. 56 коп., та понесені судові витрати. 09.11.2023 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. 20.12.2023 року до суду від відповідача Запорізької обласної ради надійшов відзив на позов, узагальненими доводами якого констатовано, що вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати може бути звернута лише до роботодавця, з яким працівник вступив у трудові правовідносини. Законом України «Про дерадянізацію законодавства України» від 21 квітня 2022 року (набрав чинності 07.05.2022) внесені зміни, в тому числі до КЗпП України, в частині заміни в тексті кодексу словосполучення «власник або уповноважений ним орган» у відповідних відмінках на слово «роботодавець» у відповідному відмінку і числі. Доводи позивача в частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати солідарно з комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради, комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізької обласної ради не відповідають чинному законодавству, а тому є безпідставними. З огляду на наведене, Запорізька обласна рада у справі є неналежним відповідачем, оскільки не вступала із [PERSON] ані в трудові, ані в будь-які інші правовідносини. Трудові правовідносини у [PERSON] виникли з комунальним підприємством «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, де вона працювала на посаді завідувача господарством з 1997 року, а тому належним відповідачем у цій справі має бути вказане підприємство, як безпосередній її роботодавець (або його правонаступник у разі внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради із застосуванням правонаступництва). Комунальне підприємство\~«Готель «Україна» Запорізької обласної ради на сьогодні не припинене, тому в повній мірі має відповідати по своїх зобов`язаннях самостійно. Для цього на ньому функціонує комісія з припинення. Вирішення питання надання фінансової підтримки з обласного бюджету, в тому числі комунальним підприємствам, у період дії воєнного стану належить до повноважень Запорізької обласної військової адміністрації. У зв`язку з цим, враховуючи позицію позивача у цій справі, його вимоги мали б бути звернуті не до Запорізької обласної ради, а до Запорізької обласної військової адміністрації. Заборгованість із виплати заробітної плати в комунальному підприємстві «Готель «Україна» Запорізької обласної ради виникла під час керівництва директора [PERSON] . У цей період у вказаного підприємства була накопичена й інша заборгованість. Все це слугувало підставою для прийняття рішення Запорізької обласної ради від 15.02.2022 № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до І комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради» та утворення комісії з припинення. При цьому [PERSON] самоусунувся від сприяння комісії з припинення у врегулюванні трудових відносини із працівниками підприємства з метою не допущення накопичення заборгованості із заробітної плати. Директором комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради [PERSON] не було передано комісії з припинення відповідні документи, які б підтверджували наявність трудових правовідносин підприємства з відповідними особами, в тому числі з позивачем. Вказане підтверджується листом Директора комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, який є головою комісії з припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, від 09.12.2022 № 160. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З огляду на позов та долучені до нього матеріали, з 03.04.2020 і по день звільнення [PERSON] перебувала в простої, тобто не працювала. Тому мала б пред`явити комунальному підприємству «Готель «Україна» Запорізької обласної ради вимогу про розрахунок. Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з недотриманням позивачем встановленого порядку. На виконання пункту 4 Рішення № 10 розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 23.02.2022 № 8-св\~«Про забезпечення\~виконання рішення\~обласної ради\~від 15.02.2022\~№ 10\~«Про припинення\~комунального підприємства\~«Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради» створено комісію з припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради та затверджено її склад. Отже, на день подання позову відсутні підстави для реалізації комунальним підприємством «Універс» Запорізької обласної ради правонаступництва відносно комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради. У зв`язку з цим, участь комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради у цій справі можливе лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог па предмет спору на стороні відповідача, оскільки прийняте у цій справі судове рішення може вплинути н його права та обов`язки. Позивачем не наведено підстав, визначених договором або законом, виникнення солідарної відповідальності у відповідачів, зазначених у позові. Виходячи з цього, вимоги позивача про солідарну відповідальність комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, Запорізької обласної ради у стягненні заборгованості із заробітної плати; середнього заробітку за час затримки розрахунку; усіх понесених судових витрат у цій справі є безпідставними. Трудовим законодавством солідарна відповідальність у трудових спорах за вимогами, визначеними позивачем у цій справі, не передбачена. Як вже зазначалося між позивачем та Запорізькою обласною радою не існувало та не існує будь-яких зобов`язань, сторони не перебували у трудових відносинах. Комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, з яким у позивача мали місце трудові відносини, є самостійною юридичною особою. У зв`язку з цим, у Запорізької обласної ради не виникає обов`язку перед позивачем щодо виплати сум, зазначених у позові, зокрема, заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку та, як наслідок, усіх понесених судових втрат у справі. Як і в випадку солідарної відповідальності, так і в випадку субсидіарної, позивачем не наведено відповідної норми закону чи договору для її застосування в даному випадку. Комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради не є бюджетною установою, а тому надання допомоги такому суб`єкту господарювання є правом, а не обов`язком органу місцевого самоврядування і може бути надана виходячи із фінансових можливостей місцевого бюджету. Також Запорізька обласна рада заперечує проти заявленого в позові орієнтовного розрахунку судових витрат на правову допомогу в розмірі 10000грн. Вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою і у її задоволені має бути відмовлено. 02.01.2024 року до суду від представника позивачки [PERSON] - адвоката Голіщева В.Ю., по системі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив Запорізької обласної ради, у якому окрім іншого вказано, що спірні правовідносини є триваючими і виникли до 07.05.2022, адже предметом позову є стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 22.01.2022 по 15.08.2023, тобто за період, який розпочався за 3,5 місяці до того, як у норми КЗпП України були внесені зміни, якими в тексті кодексу словосполучення «власник або\~уповноважений ним\~орган» у відповідних відмінках замінено на слово «роботодавець» у відповідному відмінку та числі. Вважає, що враховуючи, що спірні правовідносини є триваючими і виникли до відповідних змін у законодавство, позивач правомірно та обґрунтовано посилався в позові на норми ч. 1 ст. 94, ч. 5 ст. 97 КЗпП України в редакції, яка діяла до 07.05.2022. Залучення Запорізької обласної ради співвідповідачем у даній справі у солідарному порядку було обумовлено тим, що позивачка протязі 3 років та 7 місяців, починаючи з 01.02.2020 по день звернення із позовом, не отримував жодної копійки своєї заробітної плати від КП «Готель «Україна» ЗОР, власником якого є Запорізька обласна рада. Навіть, маючи на руках судове рішення від 16.05.2022 у справі №337/1067/22 про стягнення з КП «Готель «Україна» ЗОР частини такої заробітної плати та інших грошових сум, та звернувшись із виконавчим листом до органів Державної виконавчої служби, позивач вже більше року був позбавлений можливості стягнути у примусовому порядку присуджені йому грошові кошти, оскільки КП «Готель «Україна» ЗОР господарську діяльність не здійснює, вже більш як 1,5 роки перебуває в стані припинення, рахунки порожні та арештовані, майна, на яке можливо звернути стягнення, у КП «Готель «Україна» ЗОР не виявлено, фінансова допомога від власника не надходить. Також Запорізька обласна рада є власником і правонаступника відповідача КП «Готель «Україна» ЗОР - комунального підприємства «Універс» ЗОР. Норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України пов`язують початок перебігу тримісячного строку на право звернення до суду саме з днем одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а не з моментом, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Днем одержання позивачем «письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні» слід вважати 24.08.2023, коли на адресу представника позивача адвоката Голіщева В.Ю. від відповідача КП «Готель «Україна» ЗОР надійшла відповідь від 24.08.2023 №142, в якій останній повідомив, що у зв`язку із відсутністю відомостей про оклад, відпрацьований час, надбавки, кількість використаної (невикористаної) відпустки, лікарняні тощо, відповідач КП «Готель «Україна» ЗОР позбавлений можливості повідомити позивача про нараховані суми та провести з ним розрахунок. Дана відповідь фактично містить інформацію про суми, які мали б бути нараховані позивачу при звільнені, якщо би відповідач КП «Готель «Україна» ЗОР мав відповідні відомості. Окрім того, позивачем не порушено тримісячний строк позовної давності і з моменту винесення наказу про його звільнення (15.08.2023) Відповідач КП «Готель «Україна» ЗОР не заперечував, що він фактично отримав від позивача вимогу про розрахунок, у розумінні вимог статті 116 КЗпП України, а тому встановлений порядок позивачем дотримано у повному обсязі. Роботодавцем в даному випадку та співвідповідачем у справі є юридична особа - комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, яке наділено усіма правами та обов`язками для вирішення будь-яких управлінських чи адміністративних проблем, у тому числі, що стосуються відсутності тих чи інших документів: звернення до правоохоронних органів, виготовлення дублікатів тощо. Бездіяльність того чи іншого керівника або будь-якої посадової особи роботодавця не може жодним чином впливати на виконання чи невиконання ним вимог чинного законодавства України у трудових правовідносинах з працівниками. Таке не передбачено жодною нормою законодавства і відповідач не приводить такі норми. Позивач просить стягнути з відповідачів належну йому заробітну плату, яка обрахована ним на підставі його мінімального окладу та ще й з урахуванням дії простою на підприємстві, що зменшило суму його заробітної плати на одну третину. При цьому посадовий оклад позивача є значно меншим за встановлений розмір мінімальної заробітної плати в Україні, який діяв протягом усього спірного періоду. Звернення позивача з відповідним позовом про стягнення компенсації в порядку статті 117 КЗпП України, пов`язано саме із бездіяльністю відповідачів, які станом на день звільнення позивача не виплатили позивачу нараховану заробітну плату, що відповідно спричинило виникнення відповідальності встановленої статтею 117 Кодексу законів про працю України. Протягом періоду затримки (прострочення) виплати заборгованості із заробітної плати, який триває з дня звільнення позивача з роботи 15.08.2023, відповідачі не здійснили погашення існуючої заборгованості, а тому у даному спорі відсутні підстави для пропорційного зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 08.01.2024 року до суду від представника відповідача Запорізької обласної ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому також вказано, що стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 (як зазначено в позові) не є єдиною неподільною сумою, право на вимогу якої виникло саме з 22.01.2022. Адже вона по суті складається із заборгованостей по заробітній платі за кожний місяць роботи. Вказане обумовлене вимогами частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При настанні часу виплати заробітної плати за певний проміжок часу (як правило місяць) у разі її невиплати, кожний раз виникають спірні правовідносини між працівником та роботодавцем стосовно її невиплати. У зв`язку з цим, ствердження адвоката про застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України у редакції до 07.05.2022, які, як він вважає, продовжилися до 15.08.2023, вважає помилковим. Судове рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16.05.2022 у справі № 337/1067/22 підтверджує те, що відповідачем у цій справі має бути саме комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, а не його власник. Станом на час виникнення спірних правовідносин, яким адвокат вважає період з 22.01.2022 по 15.08.2023, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» з 13.06.2012 вже мала редакцію, в якій словосполучення «власник або уповноважений ним орган» у відповідних відмінках замінене на слово «роботодавець» у відповідному відмінку і числі. Тому ствердження в відповіді на відзив про те, що ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» застосована у позові в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, не відповідає дійсності. Вважає, що саме таке посилання позивача у позові на вказані норми у викривленій інтерпретації і дають, в тому числі, підстави для його стверджень про те, що Запорізька обласна рада має відповідати за зобов`язаннями комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради по невиплаті заробітної плати його працівникам. Ані в позові, ані в відповіді на відзив не наведено жодної норми закону, яка б визначала підстави, межі і порядок відповідальності, в тому числі, солідарної, органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями по виплаті заборгованості з заробітної плати створених ними комунальних підприємств перед їх працівниками. Позивачем не доведено, які саме та яким чином його права та законні інтереси, які підлягають захисту, порушив відповідач Запорізька обласна рада. При цьому позивач зазначає, що заборгованість, яка стягується у цій справі, є заборгованістю відповідача Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради перед позивачем. Тобто вона не є заборгованістю відповідача Запорізької обласної ради. Залучення відповідача Запорізької обласної ради обумовлене суб`єктивними міркуваннями сторони позивача щодо «спонукання» його здійснити відповідні дії, які не передбачені чинним законодавством. Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради, як правонаступник комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, у майбутньому може нести відповідальність по його зобов`язанням. Разом з цим на сьогодні комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради не виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До виключення його з державного реєстру на цьому підприємстві працює комісія з припинення, яка і вирішує питання погашення заборгованостей комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради. Вважає, що участь комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради в цій справі в якості співвідповідача є передчасним. На сьогодні його участь у цій справі можлива в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки прийняте у цій справі судове рішення у майбутньому може вплинути на його права та обов`язки. Директор комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради [PERSON] не передав комісії з припинення відповідні документи, які б підтверджували наявність трудових правовідносин підприємства з відповідними особами, в тому числі з позивачем. Своєчасна передача колишнім директором комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради [PERSON] всіх справ комісії з припинення, забезпечило б недопущення накопичення заборгованості, в тому числі тієї, що стягується у цій справі. З 03.04.2020 і по день звільнення [PERSON] перебувала в простої, тобто не працювала. Тому мала б пред`явити комунальному підприємству «Готель «Україна» Запорізької обласної ради вимогу про розрахунок, як це передбачено статтею 116 КЗпП України. Разом з цим цього порядку позивачем дотримано не було. Відповіддю на відзив стороною позивача так і не спростовано обґрунтування Запорізької обласної ради щодо безпідставності вимог [PERSON] , яка працювала в комунальному підприємстві «Готель Україна» Запорізької обласної ради на різних посадах, про солідарне стягнення з комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради (відповідач - 1), комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради (відповідач - 2), Запорізької обласної ради (відповідач - 3) заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Більш того як в позові, так і в відповіді на відзив сторона позивача обґрунтовує необхідність залучення кожного з відповідачів окремо, що не узгоджується із заявленими в резолютивній частині позову вимогами про солідарне стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з усіх трьох відповідачів. Вважає позовну заяву [PERSON] безпідставною та необґрунтованою, і у її задоволені має бути відмовлено. 10.01.2024 року до суду від представника позивачки [PERSON] - адвоката Голіщева В.Ю., по системі «Електронний суд» надійшла заява про зміну предмету позову у якій вказано, що фактичний повний розрахунок при звільненні станом на момент подачі даної заяви із позивачем не проведено, вихідна допомога не виплачена. У зв`язку із звільненням, 28.12.2023 позивач поштою звернувся до КП «Готель «Україна» ЗОР, КП «Універс» ЗОР із вимогою про розрахунок в якій просив негайно провести з ним розрахунок та виплатити вихідну допомогу у розмірі його середнього місячного заробітку. Вимогу про розрахунок отримано відповідачами 04.01.2024, вихідна допомога станом на 10.01.2024 не виплачена, відповіді на вимогу про розрахунок не отримано. Вважає, що з відповідачів на користь позивача додатково, до раніше заявлених позовних вимог, підлягає також стягненню сума вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку позивача, який складає 3632,64 грн. Просить суд стягнути солідарно з Комунального підприємства «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «УНІВЕРС» Запорізької обласної ради та ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ заборгованість із заробітної плати за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 у розмірі 68259 гривень 84 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.08.2023 по день винесення судового рішення у цій справі, розмір якого станом на 30.08.2023 становить 1858 гривень 56 копійок; суму вихідної допомоги в розмірі 3632 гривень 64 копійок; усі понесені нею судові витрати у справі. 26.02.2024 року по системі «Електронний суд», до суду від представника відповідача Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що позивачем пропущені законодавчо встановлені строки звернення до суду у справах щодо вирішення трудових спорів у зв`язку з чим позовні вимоги частково є такими, що не підлягають задоволенню. Починаючи з 19 липня 2022 року, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати становить три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У поданій позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість із заробітної плати за період з січня 2022 року по серпень 2023 року (помісячно). Як підставу позовної вимоги зазначає ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України Позивач очевидно знала про порушення свого права на оплату праці через сім днів після закінчення кожного місяця, за який вона не отримала заробітну плату. До суду позивач звернулась 01.09.2023. Отже, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 233 КЗпП України, позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення заробітної плати за період з січня 2022 року по квітень 2023 року. Позивач була звільнена із займаної посади 15.08.2023, таким чином максимальним періодом нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є 16.08.2023 року - 15.02.2024, а не по день винесення рішення у справі, як про те заявляє позивач. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] щодо стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 55249,92 грн. за період з січня 2022 року по квітень 2023 року; позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розглянути з урахуванням зазначеної позиції. 27.02.2024 року до суду від представника позивачки [PERSON] - адвоката Голіщев В.Ю., по системі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив КП «Універс» ЗОР у якій вказано, що предметом спору є стягнення сум, що належать працівникові при звільненні (заробітна плата, вихідна допомога тощо), а тому у даній справі слід застосовувати приписи частини другої статті 233 КЗпП України, яка передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідь відповідача КП «Готель «Україна» ЗОР від 24.08.2023 №142 на адвокатський запит представника позивача отримано 24.08.2023. Позов до суду подано 01.09.2023, тобто без пропущення тримісячного строку. Стосовно вимоги позивачки про розрахунок та виплату суми вихідної допомоги, поданої на адресу відповідача КП «Готель «Україна» ЗОР та відповідача КП «Універс» ЗОР 28.12.2023, то письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, від відповідача КП «Готель «Україна» ЗОР та відповідача КП «Універс» ЗОР (або взагалі будь яка відповідь) станом на 27.02.2024 на адресу позивачки чи її представника не надходили. У цьому випадку тримісячний строк взагалі навіть не розпочав свій перебіг. Вважає, що доводи відповідача КП «Універс» ЗОР викладені у його відзиві на позов, є необгрунтованими та безпідставними. 20.03.2024 року до суду від представника позивачки [PERSON] - адвоката Голіщев В.Ю., по системі «Електронний суд» надійшла заява про стягнення судових витрат де зазначено, що позивачем у позовній заяві зазначалося, що орієнтовні витрати на правничу допомогу будуть становити 10000 грн., а детальний розрахунок цих витрат та докази на їх підтвердження буде подано до суду в подальшому. Так, для отримання правової допомоги та для належного захисту своїх прав та інтересів по вказаній справі позивач звернувся до Адвокатського бюро «Станіслава Гришина». 28.01.2022 між АБ «Станіслава Гришина» та позивачем укладено Договір про надання правової допомоги б/н. 01.09.2023 до даного Договору сторони внесли зміни й оформили їх укладанням та підписанням додаткової угоди №1 від 01.09.2023, відповідно до якої предметом Договору про надання правової допомоги б/н від 28.01.2022 стало представлення інтересів позивача та надання йому юридичних послуг (правової допомоги) у поточній справі № 337/4739/23 у Хортицькому районному суді м. Запоріжжя з правом передоручення повноважень третім особам. За умовами Договору за послуги, надані АБ «Станіслава Гришина», позивач сплачує грошову винагороду в розмірі 10 000 грн. Акт наданих послуг між АБ «Станіслава Гришина» та позивачем підписано 20.03.2024. Також 28.01.2022 між АБ «Станіслава Гришина» та адвокатом Голіщевим Володимиром Юрійовичем було укладено Договір про спільну діяльність, предметом якого стало здійснення спільної діяльності щодо виконання АБ «Станіслава Гришина» зобов`язань за вищезгаданим Договором про надання правової допомоги б/н від 28.01.2022, укладеного між позивачем та АБ «Станіслава Гришина». Адвокатським бюро «Станіслава Гришина», з урахуванням додаткової угоди №1 від 01.09.2023 та укладеного 28.01.2022 з адвокатом Голіщевим В.Ю. договору про спільну діяльність, у порядку надання правової допомоги позивачеві у справі №337/4739/23, згідно з актом наданих послуг від 20.03.2024, надано наступні послуги: Формування стратегії у справі, пошук практики Верховного Суду (витрати часу - 2 години); Підготовка та подання до суду позовної заяви (витрати часу - 3 години); Підготовка та подання до суду клопотання про долучення письмових доказів від 31.10.2023 (витрати часу - 1 година); Підготовка та подання до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи від 13.12.2023 (витрати часу - 0,5 години); Ознайомлення з матеріалами справи (витрати часу - 0,5 години); Підготовка та подання до суду відповіді на відзив Запорізької обласної ради від 02.01.2024 (витрати часу - 1,5 години); Підготовка та подання до суду заяви про зміну предмету позову від 10.01.2024 (витрати часу - 1,5 години); Підготовка та подання до суду клопотання про долучення письмового доказу від 17.01.2024 (витрати часу - 0,5 години); Підготовка та подання до суду заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника від 17.01.2024 (витрати часу - 0,5 години); Підготовка та подання до суду клопотання про долучення письмового доказу від 25.01.2024 (витрати часу - 0,5 години); Підготовка та подання до суду відповіді на відзив Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради від 27.02.2024 (витрати часу - 1,5 години); Підготовка та подання до суду заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника від 27.02.2024 (витрати часу - 0,5 години); Підготовка та подання до суду заяви про стягнення судових витрат від 20.03.2024 (витрати часу - 1 година); Підготовка та подання до суду заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника від 20.03.2024 (витрати часу - 0,5 години). Усього витрачено 15 годин часу. Загальна вартість наданих послуг складає 10000 грн. Просить суд стягнути з Комунального підприємства «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «УНІВЕРС» Запорізької обласної ради та ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ на користь позивачки судові витрати у розмірі 10 000 гривень. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2024 року залучено Запорізьку обласну військову адміністрацію до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів. 06.08.2024\~року до\~суду від представника третьої особи, по системі «Електронний суд» надійшли пояснення щодо позову і відзиву, у яких, окрім іншого зазначено, що уповноваженим на представництво КП «Готель «Україна» ЗОР у відносинах із його працівниками є саме комісія з припинення та відповідний голова. Позов позивачем подано 30.08.2023. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суми належній їй при звільненні - заборгованість із заробітної плати за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 та суму за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до наказу КП «Готель «Україна» ЗОР від 15.08.2023 № 5/к [PERSON] було звільнено з 15.08.2023 з посади завідувача господарства згідно п. 1 с. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2022 по справі № 337/1067/22 за позовом [PERSON] до КП «Готель «Україна» ЗОР задоволено позовні вимоги за період з 01.02.2020 по 21.01.2022. Вказане рішення суду набрало законної сили та підтверджує той факт, що відповідачем за даною справою також повинно бути КП «Готель «Україна» ЗОР. Спір виник і наявний між [PERSON] (як працівником) і КП «Готель «Україна» ЗОР (як роботодавцем), а не між КП «Універс» ЗОР та Запорізькою обласною радою. Відповідно до поданих доказів Запорізькою обласною радою, вбачається, що з 25.05.2020 оголошено було про припинення простою по підприємству КП «Готель «Україна» ЗОР відповідно до наказу № 16ОС від 22.05.2020. Таким чином, з 25.05.2020 всі працівники були зобов`язані приступити до роботи, у тому числі і позивач. З березня 2022 по серпень 2023 року, період за який заявлено позовні вимоги, всі працівники були відсутні на робочих місцях, про що складено акти, які наявні в матеріалах справи. Заробітна плата виплачується за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, а якщо був відсутній працівник на робочому місці, робота ним не виконувалась то, як наслідок, йому і не нараховується заробітна плата. Представниця позивачки у судове засідання не з`явилась. Матеріали справи містять заяву представника позивачки [PERSON] - адвоката Голіщева В.Ю. про розгляд справи без участі позивача та його представника, просить позов задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Відповідачі КП «Готель України» ЗОР, КП «Універс» ЗОР, Запорізька обласна рада, третя особа Запорізька обласна військова адміністрація, не з`явилися. Представник відповідача КП «Універс» ЗОР, у відзиві на позов просила розглянути справу без участі представника КП «Універс» ЗОР на підставі наявних матеріалів та враховуючи заперечення щодо заявлених вимог, викладених у даному відзиві. Представниця відповідача Запорізької обласної ради надала заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Проти позову заперечує. Представниця третьої особи у письмових поясненнях просить розглядати справу без їх участі. Згідно із ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці та довідки КП «Готель «Україна» ЗОР № 09/01-02 від 21.01.2022 року, [PERSON] дійсно працює в КП «Готель «Україна» ЗОР на посаді завідувача господарства та згідно з штатним розписом має посадовий оклад у розмірі 31,68 грн. на годину(т.1 а.с.24-28). Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя № 337/1067/22, від 16.05.2022 року стягнуто з КП «Готель «Україна» ЗОР на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 82135,62 грн. за період з лютого 2020 року по 21.01.2022 року. Рішення набуло законної сили(т.1 а.с.16-20). У подальшому ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя, від 01.11.2023 року у справі № 337/1067/22 замінено боржника Комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради на його правонаступника Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної у виконавчих провадженнях № 69512755, 69512677, з примусового виконання виконавчих листів № 337/1067/22 від 28.06.2022 про стягнення з КП «Готель «Україна» ЗОР на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 82135,62 грн. компенсації втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 4548,22 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відповідно до наказу №5/к від 15.08.2023 року, [PERSON] було звільнено з КП «Готель «Україна» ЗОР у зв`язку із скороченням штату, за ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.30). 17.08.2023 року представник позивачки письмово звертався до голови комісії з припинення КП «Готель «Україна» ЗОР та просив провести розрахунок при звільненні 15.08.2023 року, у тому числі і [PERSON] (т.1 а.с.31-35). Листом від 24.08.2023 року за №142, голова ліквідаційної комісії КП «Готель «Україна» ЗОР повідомив, що відсутність відомостей про оклад, відпрацьований час, надбавки, кількість використаної (невикористаної) відпустки, лікарняні та інше унеможливлюють проведення розрахунку з працівниками які звільняються(т.1 а.с.36-37). Відповідно до ч. 1, 2 ст.233 КЗпП України, Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Враховуючи дату 15.08.2023 року звільнення позивачки [PERSON] , дату 24.08.2023 року отримання від голови ліквідаційної комісії повідомлення про неможливість проведення розрахунку при звільненні та датою 01.09.2023 року звернення до суду, суд вважає, що позивачкою [PERSON] не пропущений строк звернення до суду про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. Відповідно до довідки з ЄДР актуальної станом на 29.08.2023 року, КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває в процесі припинення з 06.05.2022 року за рішенням засновників щодо припинення в результаті реорганізації(т.1 а.с.39-42). Відповідно до довідки з ЄДР актуальної станом на 29.08.2023 року, КП «Універс» ЗОР є правонаступником КП «ВЕТПРЕПАРАТИ» ЗОР(т.1 а.с.43-46). Суду не надано даних про припинення статусу КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР. Згідно з п.1.3 Статуту КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР, підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Запорізькій обласній раді. Відповідно до п. 4.1. Статуту, підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків згідно з чинним законодавством, може мати реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, круглу печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Пункт 4.4. Статуту передбачає, що підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.10.2. Статуту, підприємство втрачає право юридичної особи і визнається таким, що припинилося, з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про його припинення(т.1 а.с.50-57). Відповідно до рішення Запорізької обласної ради «Про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради» від 15.02.2022 року за №10, припинено Комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної шляхом приєднання до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, та визначено Комунальне підприємства «Універс» Запорізької обласної ради правонаступником майна та усіх прав і обов`язків комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради(т.1 а.с.69-71). Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 23.02.2022 року за № 8-св «Про забезпечення виконання рішення обласної ради від 15.02.2022 № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради», створена комісія з припинення обов`язків КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради та призначено голову комісії з припинення(т.1 а.с.73-74). Згідно з ч. 1 і 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.09.2020 року у справі № 296/443/16-ц, яким зазначено, що у ст. ст. 104 і 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. Датою виникнення універсального правонаступництва юридичної особи відносно особи, яка припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання наказу про таке приєднання. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.01.2020 у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20), від 04.03.2020 у справі № 2-1018/11 (провадження № 61-21230св19), від 18.02.2020 у справі № 2-1216/09 (провадження № 61 -17795св 19). Так як оскільки правонаступником КП «Готель Україна» ЗОР є КП «Універс» ЗОР, воно є належним відповідачем у справі. Трудове законодавство України не містить норм, які б передбачали підстави виникнення солідарного обов`язку у трудових правовідносинах щодо оплати праці і розрахунку при звільненні. Таким чином суд висновує, що КП «Готель Україна» ЗОР, Запорізька обласна рада не є належними відповідачами у справі щодо заявлених позивачкою вимог. Як встановлено судом, позивачку [PERSON] було звільнено 15.08.2023 року у зв`язку із скороченням штату, за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України,\~ роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України,\~ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Чинною редакцією статті 117 КЗпП України передбачено, що\~ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Даних про виплату\~позивачці [PERSON] всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тому числі заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, станом на день розгляду справи відсутні. Закон прямо покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з роботодавця настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини. Відсутність своєї вини повинен довести роботодавець. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від роботодавця, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX(далі Закон № 2352-ІХ) внесено зміни до статті 117 КЗпП України, якими фактично введено граничний період виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку терміном у шість місяців (замість необмеженого будь-якими строками періоду у попередній редакції). Такі зміни, по суті, звузили право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є недопустимим у розумінні частини третьої статті 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.06.2023 р. у справі №638/6855/20 викладено правовий висновок, відповідно до якого положення статей 116, 117 КЗпП України мають застосовуватись в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Законом № 2352-ІХ зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку,\~але не більш як за шість місяців.\~При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті». Закон №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року. Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року та від 26\~\~ лютого 2020 року у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17. Водночас Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі №\~\~ 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі №\~\~ 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі №\~\~ 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі №\~\~ 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №\~\~ 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ. Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями. У справі, що розглядається спірні правовідносини охоплюють період, який виник, як до, так і після 19 липня 2022 року. Водночас для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з роботодавця за невиконання ним приписів частини другої статті 116 КЗпП України, необхідно насамперед установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні. Незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 КЗпП України, яким переважно є день звільнення. Аналізуючи правове регулювання, що діяло у зазначені періоди,\~Верховний Суд дійшов висновку, що за таких обставин, у питанні щодо обчислення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у період до 19 липня 2022 року необхідно застосовувати приписи статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року і не передбачала строкових обмежень, а тому має бути застосований принцип співмірності, окреслений у наведеній практиці Верховного Суду. Проте підстав обмежувати період виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьома місяцями немає, через незастосовність до спірних правовідносини приписів статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ. Враховуючи не надання відповідачами відповідних даних, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить із заявленого позивачкою періоду затримки з 16.08.2023 року, розміру середньоденного заробітку позивачки в сумі 168,96 грн., розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, кількістю днів затримки (по день ухвалення рішення). При розрахунку середньоденної заробітної плати позивачки суд приймає надані нею докази, зокрема довідку про посадовий оклад у розмірі 31,68 грн. на годину, посилання на нарахування в 2/3 у зв`язку з простоєм, розрахунок заробітної плати позивачки за останні два місяці, який розрахований у червні та липні 2023 року: у червні 2023 року - 3717,12 грн. (21,12 грн. х 8 годин х 22 робочі\~дні )у\~липні 2023 року - 3 548 грн. (21,12 грн. х 8 годин х 21 робочі дні), та число робочих днів за два останні місяці перед звільненням. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає суму 59473\~грн.\~92\~коп.(168,96 грн. середньоденний заробіток Х на 352 робочих днів з 16.08.2023 року по 19.12.2024 року). За ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Частиною першою статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (постанова КЦС ВС від 23.06.2023 у справі № 638/6855/20). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. У трудових відносинах щодо дотримання права на заробітну плату, слід виходити з презумпції вини роботодавця, на якого покладено тягар доведення її відсутності. Відповідачі і третя особа фактично не заперечували того факту, що позивачці в період х 22.01.2022 року по 15.08.2023 року не була виплачена заробітна плата. Пояснення третьої особи, заперечення та відзиви відповідачів містять посилання на те, що по підприємству КП «Готель «Україна» ЗОР відповідно до наказу № 16ОС від 22.05.2020 року було оголошено про припинення простою з 25.05.2020 року та з березня 2022 року по серпень 2023 року, всі працівники, у тому числі і позивачка, були відсутні на робочих місцях, про що складено акти, а заробітна плата виплачується за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, а якщо був відсутній працівник на робочому місці, робота ним не виконувалась то, як наслідок, йому і не нараховується заробітна плата. Однак суд не може погодитися з даними твердженнями, і не приймає їх у якості доказів, у тому числі у зв`язку з наступним. Так надана суду копія наказу № 16ОС від 22.05.2020 року КП «Готель «Україна» ЗОР про припинення простою(оригінал якого суду не надано), містить вимогу про ознайомлення з цим наказом всіх працівників КП «Готель «Україна» ЗОР, однак у наказі існують відмітки про ознайомлення тільки [PERSON] і [PERSON] . Будь яких даних про ознайомлення з даним наказом інших працівників КП «Готель «Україна» ЗОР, у тому числі позивачку [PERSON] , суду не надано. Таким чином суду не надано належних доказів доведення наказу № 16ОС від 22.05.2020 року КП «Готель «Україна» ЗОР про припинення простою до відома працівників КП «Готель «Україна» ЗОР, у тому числі позивачку [PERSON] . Щодо актів про відсутності на робочому місці робітників КП «Готель «Україна» ЗОР Так вказані акти не містять посилань на підставі яким можливо беззаперечно встановити відсутність позивачки [PERSON] на робочому місці в період з березня 2022 року по серпень 2023 року, та не надано даних про з`ясування відсутності, вжиті заходи. Крім того акти складені і підписані [PERSON] голова комісії припинення, члени комісії - [PERSON] , Васильєва А.В., хоча Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 23.02.2022 року за № 8-св «Про забезпечення виконання рішення обласної ради від 15.02.2022 № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради», створена комісія з припинення обов`язків КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради в визначено склад комісії: голова комісії - [PERSON] , члени комісії - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином акти складені і підписані у тому числі особою яка не була уповноважена. Будь яких інших даних суду не надано. З огляду на наведене, судом встановлена не виплата позивачці [PERSON] заробітної плати за період з 22.01.2022 року по 15.08.2023 року, розмір якої становить 68259 грн. 84 коп. При встановлені заборгованості по заробітній платі, враховуючи не надання відповідачами відповідних даних, суд виходить із даних довідки про посадовий оклад позивачки у розмірі 31,68 грн. на годину, нарахування в 2/3 у зв`язку з простоєм, кількістю робочих годин в день, кількістю робочих днів у період з 22.01.2022 року по 15.08.2023 року(21,12 грн. за годину Х 8 робочих годин Х 404 робочих днів). Крім того, враховуючи те, що [PERSON] було звільнено за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, не наданням відповідачами доказів виплати позивачці вихідної допомоги, суд висновує, що позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі 3632,64 грн. підлягають задоволенню. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу. Позивачкою заявлено про стягнення 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 133\~ЦПК України витрати\~на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137\~ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137\~ЦПК України за\~результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137\~ЦПК України для\~визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження надання правової допомоги адвокатом, надано копію свідоцтва(ЗП 002906) про право на адвокатську діяльність адвоката Голіщева В.Ю., ордер серії АР№ 1138437 від 30.08.2023 року, копію договору про надання правової допомоги б/н від 28.01.2022 року, додаткова угода №1 від 01.09.2023 року до договору про надання правової допомоги, акт наданих послуг № 1 від 20.03.2024 року, договір про спільну діяльність від 28.01.2022 року, витяг з ЄДР про юридичну особу АБ «Станіслава Гришина» (станом на 19.03.2024 року). Акт наданих послуг № 1 від 20.03.2024 року, містить детальні вказівки на вид послуг, витрачений час та загальну суму послуг. За умовами Договору про надання правової допомоги б/н від 28.01.2022 року, Акту наданих послуг № 1 від 20.03.2024 року, загальна вартість наданих послуг адвоката складає 10000 грн. Судом установлено, що позивачкою витрати понесені у звязку з розглядом справи, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, являються неминучими у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу. Тому, суд висновує, що заявлений розмір витрат в 10000 грн. є обґрунтованим та доведеним, також враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо витрат на правничу допомогу та недоведеність саме відповідачем неспівмірності таких витрат. На підставі положень\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «УНІВЕРС» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, у розмірі 1313 грн. 66 коп.

Outcome: partial