Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200358233 щодо кредитування за умовами якої відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків на умовах договору. 23.05.2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних. 20.07.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», в тому числі за кредитним договором № 200358233, укладеним з відповідачем 16.10.2015 року. Оскільки відповідачем кредитну заборгованість не погашено, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 73 369,18 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу копії ухвали про відкриття провадження надсилалася за адресою реєстрації, проте конверт повернувся до суду без вручення з відміткою про причини повернення - "За закінченням терміну зберігання" Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 16.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200358233 щодо кредитування, далі - Кредитний договір. У п. 1 Заяви зазначено: «Я, що нижче підписався, дані якого зазначені у розділі «Клієнт» основних параметрів заяви пропону (роблю оферту) ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах, викладених в заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку, зазначених в ОП Заяви та Тарифах по картах банку: 1.1 укласти зі мною договір про надання та використання банківської карти, в рамках якого: відкрити на моє ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Договору про карту, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; 1.2 випустити на моє ім`я платіжну картку, тип якої вказаний в ОП Заяви; 1.3 для здійснення операцій за рахунком картки, сума який перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити мені кредитний ліміт, в межах якого я маю право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку клієнта. 1.5.1 Я погоджуюсь з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку будуть являтись умови по картках та тарифи по картках, з якими я ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розумію, та положень яких зобов`язуюсь неухильно дотримуватись, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, та/або в мережі інтернет на сайті банку або у відділеннях банку». Також, на підтвердження укладеного кредитного договору позивачем долучено анкету №1861020 від 16 жовтня 2015 року, яка містить персональні дані відповідача . Підписана відповідачем довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 16 жовтня 2015 року підтверджує ту обставину, що відповідач ознайомилась з умовами кредитування, строк кредиту якого становить 12 місяців, обсяг щомісячного платежу - 3% від фактично використаного кредиту, процентна ставка - 58,8%. Згідно розписки про отримання платіжної картки, [PERSON] підтвердила 16 жовтня 2015 року отримання платіжної картки № [NUMBER] . Також, підписані відповідачем тарифи, підтверджують отримання [PERSON] банківських послуг по продукту Visa Platinum CashBack. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Зважаючи на викладене, між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № 200358233 від 16 жовтня 2024 року, за яким відповідачу було надано кредитну картку Visa Platinum CashBack, із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. Із матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги відповідно до умов якого, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за Кредитним договором № 200358233 від 16.10.2015 року відповідно витягу з реєстру боржників на загальну суму 47 799,70 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту 15 659,25 грн., та 32 140,45 грн. за відсотками. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та "продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 08.02.2024 року виникла заборгованість за Кредитним договором у розмірі 47 799,70 грн з урахуванням інфляційних збитків та 3 % річних, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості по вищезазначеному договору та виписками по рахунку, в свою чергу відповідач не спростував надані стороною позивача розрахунки, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. Вирішуючи спір по суті, суд враховує заявлений стороною відповідача строк позовної давності. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак. 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто вимоги які пред`явлені за період до 12 березня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. Згідно частини 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Наслідком переривання строку позовної давності є те, що перебіг позовної давності починається заново (ч. 4 ст. 264 ЦК України) До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 05 лютого 2021 року по 05 лютого 2024 рік містяться відомості про зарахування прострочених нарахованих доходів, віднесення прострочених % та нарахування відсотків, однак у вказаній виписці відсутні відомості про вчинення [PERSON] будь-яких дій які б свідчили про визнання [PERSON] боргу або іншого обов`язку, тобто відсутні будь-які платежі які б [PERSON] здійснювала для погашення суми боргу. За своєю суттю надана виписка є нічим іншим як розрахунок боргу, містить інформацію про нараховані банком відсотки, та перенесення їх в статус прострочених. Таким чином, враховуючи що з 16.10.2015 року відсутні будь-які відомості про визнання [PERSON] боргу, ТОВ «Діджи Фінанс» звернувшись зі вказаним позовом 12 лютого 2024 року пропустило трирічний строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed