Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач, [INFO] , отримує пенсію по втраті годувальника, як інвалід ІІ групи з дитинства. З 01.02.2021 відповідачем позивачу не нараховувалась та не виплачувалась доплата до пенсії у повному обсязі. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 у справі №580/7162/24 її адміністративний позов задоволено повністю. Так, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає у не проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2021, з 01.02.2022 та з 01.02.2023 [PERSON] на підставі довідок [INFO] від 07.06.2024 №ФР48644/1, №ФР48644/2, №ФР48644/3. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати з 01.02.2021 пенсію позивачу на підставі довідки від 07.06.2024 № ФР48644/1, з 01.02.2022 на підставі довідки [INFO] від 07.06.2024 №ФР48644/2, з 01.02.2023 на підставі довідки [INFO] від 07.06.2024 №ФР48644/3 і виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум. Як зазначено, протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження\~- емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди, як вказує позивач, підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося нею, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено позивача стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, позивачу доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на її фізичному та моральному стані, через що вона не встигала закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що у неї загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, у позивача були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими вона змушена додатково пояснювати, чому вона стала менш привітною, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та інше. Протиправними діями\~відповідача позивачу\~була завдана\~моральна шкода,\~що полягала\~в поганому\~самопочутті,\~пригніченому настрою. Починаючи з 01.02.2021 по даний час позивачу протиправно виплачувалась пенсія у зменшеному розмірі, що створювало безпідставні очікуванні, що відповідач виконає свій обов`язок щодо реалізації права на соціальний захист, що зазначено у преамбулі Конституції України та передбачено у ст. 1, ст.3 та ст. 46 Конституції України. Бездіяльність відповідача викликала у позивача розчарування та зневіру в державному інституті покликаного здійснювати соціальне забезпечення громадян та в силу ст. 19 Конституції України, який повинен діяти в межах повноважень та виключно на підставі закону. Окрім того, тривала боротьба на захист своїх прав виснажує позивача, викликає у неї психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності як держаних, так і органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальною сферою, що створює додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду її заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались. Заборгованість по цей день не виплачена. Крім іншого, відповідачем не було враховано існуючу практику ЄСПЛ, який у справі «Беєлер проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним. У рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Зазначено, що відповідач не вперше порушує права позивача внаслідок чого їй доводилось звертатися до суду та захищати порушене право, зокрема: - Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 справа №\~580/511/20: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення розміру пенсії [PERSON] за рахунок виплати 75\~відсотків суми підвищення пенсії з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019\~року (включно). -\~Рішенням Черкаського\~окружного адміністративного\~суду від\~23.04.2021\~справа №\~580/1832/21:\~визнано протиправними\~дії Головного\~управління Пенсійного\~фонду України\~в Черкаській\~області щодо\~відмови у\~проведенні перерахунку та виплати пенсії [PERSON] на підставі довідки [INFO] від 17.02.2021 № ФР48644/1. - Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 справа №\~580/4817/22: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає у відмові провести нарахування та виплату [PERSON] з 01.07.2021 щомісячної доплати, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на її користь моральну шкоду в сумі\~ 60000грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Відповідачем ГУ ПФУ в Черкаській області через представника подано відзив на позов, який прийнятий судом, за яким позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю. Вказує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст.\~12 ЦПК України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №\~4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У постанові\~від 20.09.2018\~у справі\~№ 686/23731/15-ц\~Велика Палата\~Верховного Суду\~зробила висновок,\~що моральною\~шкодою визначаються\~страждання,\~заподіяні громадянинові\~внаслідок фізичного\~чи психічного\~впливу,\~що призвело\~до погіршення\~або позбавлення\~можливості реалізації\~ним своїх\~звичок і\~бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. За умови даного делікту, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди органом державної влади, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. Звернувшись до суду з відповідною вимогою, позивач повинен зазначити: в чому полягає завдана йому моральна шкода та, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, зазначивши, докази, якими це підтверджується. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, §\~62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При цьому, відповідач вважає, що доводи позовної заяви про завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 60000 грн. 00 коп. не відповідають фактичним обставинам справи й засадам розумності, виваженості та справедливості. Отже, як на думку відповідача, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме витрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. При цьому, позовна заява вмотивована тим, що позивачу була завдана моральна шкода, що полягає в поганому самопочутті та пригніченому настрою, проте жодними доказами це не підтверджується. Крім того, саме існування судового рішення в адміністративній справі, де відповідачем є Головне управління, винесене на користь позивача, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, Головне управління вважає, що позивач, висловлюючи свої доводи щодо відшкодування їй моральної шкоди, завданої протиправними діями, які нею оцінено у 60000 грн. 00 коп., належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння їй такої шкоди, а також не зазначила, чим вона керувалася при розрахунку завданої моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Позивачем відповідь на відзив подано не було. \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2024 справу передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явилася, причини неявки невідомі, хоча про день час та місце розгляду справу була повідомлена. Разом з тим, 03.12.2024 подала до суду заяву від 02.12.2024 про розгляд справи без її участі. Також, в своїй заяві вказала, що позов підтримує у повному обсязі. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник відповідача ГУ ПФУ в Черкаській області не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Подано відзив на позов. \~ \~ \~ \~Враховуючи пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: \~ \~ \~ \~встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером і отримує пенсію по втраті годувальника, як особа з інвалідністю ІІ групи з дитинства, про що свідчить пенсійне посвідчення, яке видане Пенсійним фондом України серія ААЄ № 263148 від 17.02.2011. \~ \~ \~ \~Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 (справа №\~580/7162/24) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає у не проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2021, з 01.02.2022 та з 01.02.2023 [PERSON] на підставі довідок [INFO] від 07.06.2024 № ФР48644/1, № ФР48644/2, № ФР48644/3. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати з 01.02.2021 пенсію позивачу на підставі довідки від 07.06.2024 № ФР48644/1, з 01.02.2022 на підставі довідки [INFO] від 07.06.2024 № ФР48644/2, з 01.02.2023 на підставі довідки [INFO] від 07.06.2024 № ФР48644/3 і виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум. Вказане судове рішення набрало законної сили. \~ \~ \~ \~Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч.\~2 ст.\~16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)\~відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)\~визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 3 ч. 2. ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1166 ЦК). З огляду на норми статей\~1166,\~1167 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а)\~наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в)\~причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)\~вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та в інших випадках, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно зі ст. 1174 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Слід зазначити, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень,\~здійснюється державою\~(органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету\~(місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому КМУ. Відповідно до правового висновку, викладеного в п. 5.9. та п. 5.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 по справі № 920/715/17 статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування\~ це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Право особи на ефективний засіб правового захисту\~закріплено у статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту\~за змістом статті\~13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті\~13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27.09.1999 у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v.\~The UK), заяви №33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 23.07.2014\~№ 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 03.08.2011\~№845 (далі\~- Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII боржником, є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Звертаючись до суду із позовом, позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що у зв`язку із бездіяльністю органів пенсійного фонду, її протягом тривалого часу, зверненням до адміністративного суду з відповідним позовом, який був задоволений судовим рішенням,\~- визнано факт бездіяльності ГУ ПФУ в Черкаській області щодо не проведення перерахунку та виплати їй пенсії, зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії із врахуванням інформації, наданої [INFO] , враховуючи чинне законодавство. Внаслідок цього, позивач вказує, що їй була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданнях, приниженні, розчаруванні, стресі, напруги, погіршенні стану здоров`я, побоюванні за майбутній стан здоров`я, відчутті несправедливості, тривалої невизначеності, відчуття психологічного дискомфорту, порушенні стану душевної рівноваги, доводилось прикладати додаткових вольових та психологічних зусиль задля поновлення своїх порушених прав та інтересів, тощо. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачу відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області завдано моральної шкоди, яка свідчить про завдання їй душевних страждань, внаслідок не проведення перерахунку та не виплати у повному розмірі пенсії, яка є джерелом для її існування, враховуючи норми чинного законодавства, що встановлено судовими рішенням від 16.08.2024, яке набрало законної сили. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 у справі №214/7462/20). У пункті 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі №752/17832/14-ц вказано, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ та ВС, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 700\~грн. 00 коп., а не 60000 грн. 00 коп., як просить позивач. Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що відсутні підстави для визначення розміру моральної шкоди 60000 грн. 00 коп., який не є доведеним та не є обґрунтованим, а, навпаки, є явно завищеним. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення (позивачу протягом певного періоду часу органами пенсійного фонду не було здійснено перерахунок пенсії і виплачувалася пенсія без врахування інформації, наданої [INFO] , що призвело до невірної виплати пенсії); глибину душевних страждань (наявність негативних наслідків негативні емоції, які досягли рівня страждань). Слід зазначити, що за результатами розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що погіршився стан її здоров`я саме з-за бездіяльності органів пенсійного фонду при нарахуванні (перерахунку) та виплати пенсії. Так, слід зазначити, що друга група інвалідності їй була встановлена ще у 2018\~році, тобто до постановлення рішення суду від 16.08.2024, а також причиною інвалідності, як зазначено, - є інвалідність з дитинства, про що зазначено у довідці до акту МСЕК №128750. Також слід зазначити, що позивач не скористалася правом та нею не було надано висновок психологічної експертизи, здійсненої на замовлення учасника справи щодо визначення факту моральних страждань, їх глибини, зокрема і розміру моральної шкоди, як і не було подане до суду відповідне клопотання про призначення такої експертизи. Суд звертає також увагу, що судово-психологічна експертиза щодо встановлення факту моральних страждань та орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди замовляється у атестованого судового експерта психолога згідно із нормами ст.\~106 ЦПК України учасником справи самостійно на етапі як подання позову до суду, так і під час судового засідання. При цьому, позивачем не було надано й розрахунок розміру моральної шкоди, а тому не надання розрахунку призводить до оцінки судом на власне переконання розміру відшкодування моральної шкоди за позивача без врахування експертної думки. Слід зазначити, що конкретний розмір моральної шкоди, завданої бездіяльністю, зокрема органів пенсійного фонду, у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Він має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, враховуючи, що рішеннями судів, фактично вже поновлене порушене право позивача. За результатами розгляду справи, дослідженими доказами у розумінні ст.ст.\~76-82 ЦПК України, судом встановлено, що бездіяльністю ГУ ПФУ в Черкаській області позивачу було завдано моральної шкоди, яка і підлягає відшкодуванню у розмірі 700 грн. 00 коп., а не у розмірі 60000 грн. 00коп., як просить позивач. При постановленні цього судового рішення судом враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №711/1765/22. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 700\~грн. 00 коп. В іншій частині позову необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Крім того, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір за подачу позовної заяви до суду) слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач, відповідно до п.\~9 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати таких витрат, оскільки є особою з інвалідністю 2 групи. На підставі викладеного та

Outcome: partial