Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якої діє представник Дараган Юлія Олександрівна, звернулось із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №9593915430 від 04.06.2019 у розмірі 13\~822,70 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 04.06.2019 між відповідачкою та ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» укладено кредитний договір №9593915430. На підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТзОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників , а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі , що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі прав вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. На підставі договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», АТ «Таскомбанк» передало ( відступило) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги до боржників, зокрема відповідачки. Ураховуючи те, що відповідачка своїх зобов`язань щодо сплати кредитних коштів не виконує, позивач просить стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також сплачений судовий збір. 23.09.2024 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.11.2024 в порядку ст. 12 ЦПК України судом було надано можливість позивачу надати докази, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила справу розглядати за відсутності представника позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позов, клопотань не подавала. 10.12.2024 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У порядку ч.2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини. 04.06.2019 [PERSON] підписала заяву №№ 9593915430 на отримання кредиту у Товаристві з обмеженою відповідальність « Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» ( а.с.5 ). Сторонами також підписаний Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3915430, відповідно до умов якого [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 14860,00 грн, строком на 48 місяців. Також [PERSON] підписані графік розрахунків та заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» ( а.с. 6-8). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №9593915430 від 04.06.2019 за період з 28.02.2024 по 31.07.2024, наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість за кредитним договором становить 13\~822,70 грн ( а.с. 14) 07.10.2016 між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 ( а.с. 15-16) 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф ( а. с. 17-19). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 зазначений боржник [PERSON] , № кредитного договору 9593915430, дата кредитного договору 04 червня 2019 рік, загальна заборгованість по тілу кредиту 5\~797,90 грн, загальна заборгованість по відсоткам 0,40 грн, загальна заборгованість по комісії 8\~024,40, загальна сума боргу 13\~822,70 грн ( а.с. 20). Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За нормою\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами частини першої\~ст. 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивач у позовній заяві, обґрунтовуючи перехід права вимоги за договором № 9593915430 від 04.06.2019 від ТОВ «ФК «ЦФР» до ПАТ «Таскомбанк», посилається на договір відступлення права вимоги від 07.10.2016, витяг з якого додано до матеріалів справи. Кредитний договір № 9593915430 укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 04.06.2019, тобто після укладення договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Таким чином, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не могло відчужити право вимоги за кредитним договором, який станом на час укладення договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, ще не був укладений. Позивач в обґрунтування переходу права вимоги за вказаним договором посилається на положення п. 2.2 договору відступлення права вимоги від 07.10.2016, відповідно якого сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі прав вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Разом із тим, відповідно цього ж пункту підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Однак, до вказаного договору позивачем не долучені реєстри прав вимог та інші докази того, що право вимоги за договором кредиту, який укладений пізніше договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, перейшло до ПАТ « Таскомбанк». Ухвалу суду від 18.11.2024 не виконано. Відповідно до вимог ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~та ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог\~ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовна заява не містить застережень про неможливість надання доказів, на які посилається в обґрунтування позовних вимог. Клопотань про витребування таких позивачем також не було заявлено. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи та клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 зазначив наступне: В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд ураховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. За вказаних обставин суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами. Таким чином, позивачем не доведено перехід права вимоги за кредитним договором № 9593915430 від 04.06.2019 до АТ «Таскомбанк». Що, у свою чергу, викликає сумніви у переході права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, оскільки такий є похідним від договору , на підставі якого б АТ « Таскомбанк» належало право вимоги за кредитним договором № 9593915430 від 04.06.2019. \~\~Ураховуючи наведені обставини, суд не надає оцінки доказам, долученими на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором № 9593915430 від 04.06.2019, оскільки встановлені обставини щодо недоведеності переходу права вимоги за вказаним договором до позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, сплачений судовий збір залишається на рахунку позивача.

Outcome: dismissed