Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 07.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №10004233057 шляхом обміну електронними повідомленнями згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 10000 грн., строком на 30 днів, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити відсотки за їх користування. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, згідно з яким первісний кредитор передає новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за договором, укладеним із відповідачем, в обмін на оплату. Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 35 894 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн., заборгованість за відсотками - 25894 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №10004233057 від 07.08.2021 в розмірі 35894 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.12.2023 передано на розгляд за підсудністю справу №752/26185/23 до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11.04.2024 передано на розгляд за підсудністю справу №752/26185/23 до Голосіївського районного суду міста Києва. 30.05.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 17.05.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 5594, відповідно до умов кредитодавця зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Ліміт кредитної лінії - 40000 грн. Розмір кредиту не може перевищувати ліміту кредитної лінії (п.1.1, 1.2. договору кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021). Відповідно до п. 1.3 Розділу 1 договору кредитної лінії № 5594, для отримання кредиту, позичальник подає заяву про надання кредиту. У разі позитивного рішення кредитодавця щодо надання кредиту, сторонами укладаються Спеціальні умови. Розділом 4 договору № 5594, зокрема визначено, що строк кредиту може бути продовжений угодою про продовження, яка може бути ініційована позичальником. 07.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено спеціальні умови № 10004233057 до договору кредитної лінії № 5594, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів, тобто до 06.09.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,14 % на добу. Загальна вартість кредиту за умовами договору становить 13 420 грн., яка складається з заборгованості за тілом - 10000 грн, заборгованості за відсотками 3420 грн (п. 1.1., 2.2. спеціальних умов № 10004233057 до договору кредитної лінії № 5594). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №5594 від 17.05.2021 вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним договором становить 35 894,00 грн, яка складається із 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 25 894,00 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про факторингу №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за що сплатило грошові кошти. Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу від 05.09.2022 №№556/ФК-22 ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги зокрема відносно [PERSON] за договором №10004233057 на загальну суму заборгованості у розмірі 35894 грн., яка складається з заборгованості за тілом - 10000 грн. та заборгованості за відсотками 25894 грн. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» надало копію договору кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021, копію спеціальних умов № 10004233057 від 07.08.2021 до договору кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021. З умов вищезазначених документів, судом встановлено, що вони укладені у електронній формі та підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Разом з тим, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за договором кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021, жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача на підставі договору кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. Суд вважає за необхідне наголосити, що умовами договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 визначено, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та сплатити ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. (п. 2.1., 4.1. договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022). Натомість, наявний в матеріалах справи, Додаток № 1 до договору факторингу договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 не містить жодного переліку прав вимог до боржників, їх особистих даних, інформації щодо кредитних договорів, права вимоги за якими перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», розміри заборгованості боржників за кредитними договорами. Відтак, сам по собі текст договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 не підтверджує перехід прав вимоги за договором кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021. В матеріалах справи не міститься відповідний Реєстр права вимоги, з якого можна було б встановити, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 5594 від 17.05.2021 та розмір такого права вимоги. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу, а також переходу права вимоги до позивача від первісного кредитодавця матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed