Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року станом на 02.01.2024 року в розмірі 28 693,60 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 9000 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно п. 1.2 кредитного договору в розмірі 4590 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно п. 3.3 кредитного договору, а також судовий збір в розмірі 2684 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] уклали кредитний договір № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 9000 грн.. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УніверсалБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО». Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути [PERSON] заборгованість за договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року в розмірі 28 693,60 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4590 грн. -заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 17.04.2021 року по 17.05.2021 року (включно); 15 103,60 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 18.05.2021 року по 06.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.02.2024 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомила. До судового засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомила. В наданому до суду відзиві на позов зазначила, що кредитний договір між нею та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО», між нею та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» не укладався, та взагалі вона не мала наміру отримувати кредит. Також вказала, що позивач надав суду договір про відступлення права вимоги між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» №117/06/2021-P/M від 17.06.2021 року, однак вказаний договір не містить інформації щодо того, чи має позивач право на стягнення будь-яких грошових коштів саме з відповідача. З приводу стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу зазначила, що позивач не надав суду належних доказів того, що ним були понесені вказані витрати. Вартість послуг, що вказана у договорі та акті приймання-передачі наданих послуг № 183, платіжному дорученні вказана 36 000 грн. та не відповідає сумі, що вказана у позовних вимогах - 9 000 грн. Крім того, вказаний договір не має підтвердження того, що він був підписаний сторонами саме щодо стягнення заборгованості з відповідача, а акт прийому передачі послуг від 02.06.2022 року, що був наданий суду як доказ, не містить підписів замовника та виконавця. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.04.2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] уклали договір № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 9000 грн.. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УніверсалБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Згідно до пунктів 1.1, 1.2 договору товариство надає позичальнику грошові кошти в розмірі 9000 грн. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі. Сторони погодили наступну проценту ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день (річна процента ставка становить 620,50%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Також п. 1.3 договору встановлено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.4 договору вбачається, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua. Згідно до п. 1.6 договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Додатком № 1 до договору № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року «Графік розрахунків» вбачається, що сторони погодили наступний графік розрахунків: дата повернення: 17.05.2021 року, сума кредиту: 9000 грн., нарахована сума процентів 4590 грн., всього до сплати 13 590 грн. Сукупна вартість кредиту становить 151,00% від суми кредиту (в процентному вираженні) або 13 590 грн. (у грошовому вираженні) і включає в себе: проценти за користування кредитом 4590 грн., та суму кредиту 9000 грн. Пунктом 1 додатку № 1 до договору № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року встановлено, що сукупна вартість кредиту, зазначена у цьому графіку, є орієнтовною, яка може змінюватися в залежності від строку користування кредитними коштами. У пункті «Реквізити та підписи Сторін» наданого додатку № 1 до договору № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року зазначено, що вказаний додаток № 1 відповідачем [PERSON] підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 892522. Згідно з витягом з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, анкета - заява на кредит № 833637 від 17.04.2021, відповідач [PERSON] звернулася із заявкою про намір отримати грошові кошти в сумі 9000 грн, на строк 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процентна ставка 620,5 %, які перерахувати на карту АТ «Універсал Банк» № [NUMBER] , яка була погоджена товариством. Відповідно до витягу з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, хронологія дій щодо укладення кредитного договору № 210417-9089-7 від 17.04.2021, зокрема, відповідачем 17.04.2021 о 17:01:59 було підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), 17.04.2021 о 17:02:12 кредитні кошти перераховано на карту позичальника. Згідно з довідкою № 73201 від 02.01.2024 ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» смс - повідомлення від альфа - імені «MONETKA» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями договора введите 892522» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 17.04.2021 о 17:01:49. Також з листа АТ «Універсал Банк» № БТ/1935 від 21.03.2024 року вбачається, що картка [NUMBER] випускалась та належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер операцій на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 17.04.2021 року по 22.04.2021 року зафіксовано [NUMBER]. Номер телефону [NUMBER] дійсно знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Окрім того з виписки щодо руху коштів по картці від 12.03.2024, яка долучена до вищевказаного листа АТ «Універсал Банк» № БТ/1935 від 21.03.2024 року вбачається, що 17.04.2021 року о 17:02:06 було поповнено карту № [NUMBER] на суму 9000 грн., в графі «деталі операції» зазначено «Monetka.ua». Крім того, 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО». Встановлено, що в період дії договору відповідач не дотримувалася умов кредитного договору, внаслідок неналежне виконання відповідачем [PERSON] кредитних зобов`язань заборгованість за кредитним договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року становить в розмірі 28 693,60 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4590 грн. -заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 17.04.2021 року по 17.05.2021 року (включно); 15 103,60 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 18.05.2021 року по 06.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України. У пункті 6 «Реквізити та підписи Сторін» наданого суду примірнику договору № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року зазначено, що договір відповідачем [PERSON] підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 892522. Отже, судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 17.04.2021 укладено кредитний договір № 210417-9089-7 в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перераховано кредитні кошти в сумі 9000 грн. на платіжну картку, що належить відповідачу. Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень ч. 1, 2 ст.207, п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон №675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 11 Закону передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. Таким чином, [PERSON] , підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (кредитор) та ТОВ «Фінансовою компанією «РІАЛЬТО» (новий кредитор), укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання(кредиту), плату за користування кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань ті інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до п. 3.1. договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 право вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими з моменту підписання Акту прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною договору. Згідно з витягом з акту приймання - передачі прав № 1 від 17.06.2021 до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М - 3 від 17.06.2021 ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, оскільки, позивач ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021 - Р/М-3 від 17.06.2021 набув право вимоги за договором № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем [PERSON] , тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач має право вимагати виконання договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 9 000 грн. Крім того, за змістом ст.1065-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи вищевикладене, сторони погодили умови договору № 210417-9089-7 від 17.04.2021 року, згідно з умовами якого строк дії договору становить 30 днів, тобто з 17.04.2021 до 17.05.2021. Як було встановлено судом вище, згідно п. 1.2 договору, що підписаний позичальником, сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору. Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 4% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 460,00%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 1 додатку № 1 до договору передбачено умови щодо строку на який надано кредит, суми кредиту, суми нарахованих процентів (графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість товару). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача [PERSON] складається із заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом у період з 17.04.2021 року по 17.05.2021 року - 4590 грн., та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом у період з 18.05.2021 року по 06.07.2021 року включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 15 103,60 грн. За розрахунком позивача проценти нараховані відповідно до п.1.2. договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період із 17.04.2021 року по 17.05.2021 року в розмірі 4590,00 грн., що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12, а тому суд погоджується із даним розрахунком. Проценти нараховані відповідно до п.п.3.3. договору за ставкою 4 % за кожен день неправомірного користування кредитом за період із 18.05.2021 року по 06.07.2021 року, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 15 103,60 грн. Отже, суд погоджується із даним розрахунком, вважає його таким, що відповідає волевиявленню сторін та ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Договір про надання фінансового кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 17.04.2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між не був би укладений. В подальшому відповідачкою вносились кошти на погашення заборгованості, про що вона зазначила у відзиві на позов, та що свідчить про погодження та продовження нею умов кредитування. Доказів протилежного матеріали справи не містять, [PERSON] таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача у розмірі 9 000,00 грн надано: договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, акт приймання - передачі наданих послуг № 183 від 07.12.2023 року до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, платіжну інструкція № 997 від 08.12.2023 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 183 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року. Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Руденком К.В. правничої допомоги відповідно до витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 183 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року. Відповідно до ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правового висновку викладеного у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Виходячи із принципу розумності, а також співмірності та складності даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Орім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial