Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий номер 7410400000:04:017:0117 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування зазначила, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1993, виданого органом приватизації при механічному заводі. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із: частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після її смерті є її чоловік [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,05 га кадастровий номер 7410400000:04:017:0117 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів їй. Вона прийняла спадщину в установленому законом порядку, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, мотивуючи це тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім цього, зазначив, що фактичне порушення її прав відбулось після ухвалення Чернігівським апеляційним судом постанови від 13.04.2021 у справі № 740/3837/20 яким скасовано рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно. 28.05.2024 відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 10.06.2024 відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання заповіту недійсним до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. 10.06.2024 від представника відповідачів адвоката Єркіна М.М. надійшла заява про застосування строків позовної давності. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, в тому числі, застосувавши наслідки пропуску позивачкою строку позовної давності, встановлені ст.266 ЦК України. Позивач [PERSON] у судове засідання 16.12.2024 не з`явилась. Представник позивача\~адвокат Кубрак\~Ю.І.\~16.12.2024\~надав заяву\~про розгляд\~справи у\~їх відсутність.\~Позовні вимоги\~просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання 16.12.2024 не з`явилися, від їх представника адвоката Єркіна М.М. надійшло клопотання в якому просив розгляд справи здійснювати без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1993 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.20-21). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.10.1974 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрували 26.05.1950 (а.с.12). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2014 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). З листа Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 19.09.2020 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.13-14). Згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 26.08.2020 № 393 на день смерті [PERSON] разом з нею у квартирі [ADDRESS] проживав її чоловік [PERSON] (а.с.9). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.10.2016 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). За життя 22.08.2014 [PERSON] склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В.В., яким на все своє майно, яке залишиться після його смерті, заповів на користь [PERSON] \~(а. с. 7). Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 03.03.2020 право приватної власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.02.1993 органом приватизації при Ніжинському механічному заводі згідно розпорядження №12 від 17.02.1993. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 286248166 від 23.11.2021 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7410400000:04:017:0117 площею 0,05 га зареєстровано за [PERSON] 25.07.2016 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Турчин А.М. до майна померлого [PERSON] було заведено спадкову справу № 41/2016 за заявами онуків померлого [PERSON] і [PERSON] про прийняття спадщини за правом представлення. 11.10.2016 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Балонська Т.О.(а.с. 76-100). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.03.2017 у справі №740/3887/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31.05.2017 та постановою Верховного Суду від 14.11.2018, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленського В.В. про визнання нікчемним заповіту, складеного від імені [PERSON] і посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В.В. 22.08.2014 за р. № 844. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2021 позов [PERSON] до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.04.2021 заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2021 скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено у зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК Україниобставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З постанови приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Турчин А.М. від 05.03.2024 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, а також по даній справі ведеться судовий спір (а.с.30). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що ст.392 ЦК України дозволяє визнавати право власності у разі, коли воно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий номер 7410400000:04:017:0117 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з наведених підстав. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у законі. Згідно з положеннями ч.1 ст.1233, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Згідно ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку, але чинним законодавством обмежено строк в який особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). При цьому відповідно до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Разом з тим, згідно із ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Виходячи зі змісту ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Вказана позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду та є сталою. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що зазначені у ст.268 ЦК України як виняток. У ч.1 ст.268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У ч. 2 цієї статті закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] 25.07.2016 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Турчин А.М. до майна померлого [PERSON] було заведено спадкову справу № 41/2016 за заявами онуків померлого [PERSON] і [PERSON] про прийняття спадщини за правом представлення. 11.10.2016 спадкоємцем за заповітом [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , шляхом звернення до приватного нотаріуса Турчин А.М. У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2021 її позов задоволено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.04.2021 заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2021 скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено у зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача. У свою чергу, позивач 05.03.2024 звернулася до приватного нотаріуса Турчин А.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] 05.03.2024 постановою приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Турчин А.М. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, а також по даній справі ведеться судовий спір. 01.04.2024 позивач звернулася до суду з цим позовом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з 13.04.2021, з часу відмови [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, почався перебіг позовної давності, при цьому позивач звернулася до суду 01.04.2024, до спливу трирічного строку позовної давності.

Outcome: approved