Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 29497,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.09.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачем укладено кредитний договір №8380809, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 4500,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. В порушення умов договору, позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення коштів, а тому має заборгованість у розмірі 7587,89 грн., з яких: 4500,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 2896,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 159,22 грн. інфляційні збитки; 32,17 грн. нараховані 3% річних. Також, 22.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики №75171959, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 6500,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99%. В порушення умов договору, позичальник не виконав свої зобов`язання щодо повернення коштів, а тому має заборгованість у розмірі 21910,06 грн., з яких: 6500,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 15291,11 грн. сума заборгованості за відсотками; 104,00 грн. інфляційні збитки; 14,95 грн. нараховані 3% річних. У подальшому, через укладання договорів факторингу, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло права вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами у загальному розмірі 29497,95 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості як на користь попередніх кредиторів, так і на користь нового кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.08.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати дану справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.12.2024, є дата складення повного судового рішення 23.12.2024. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8380809 від 29.09.2021, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 4500,00 гривень, строком на 15 днів до 14.10.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,0010% від суми кредиту за кожен день користування грошовими коштами (п.1.1.-1.6. Договору). Відповідно до п.1.7. Договору, у випадку неповернення кредиту та несплати відсотків у строк до 14.10.2021, строк надання кредиту автоматично пролонгується на 13 днів, після чого позичальник сплачує проценти в розмірі 4,95 % за кожен день користування кредитом. Згідно з п.1.12 Договору строк його дії до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше одного календарного року. Пунктом 1.13 Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 0,37%, орієнтовна загальна вартість кредиту 4500,68 грн.; а у випадку настання умов передбачених п.1.7. Договору - реальна річна процентна ставка складатиме 839,04%; орієнтовна загальна вартість кредиту 7396,43 грн. Так, 29.09.2021 [PERSON] підписала заявку на отримання кредитних коштів та встановлення ділових відносин між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та підтвердила, що ознайомлена з тим, що у майбутньому можуть бути укладені кредитні договори з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», у тому числі як у письмовій формі, так і у формі електронного договору з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. На підтвердження укладення договору до позову додано копію паспорту споживчого кредиту; довідку про переказ грошових коштів від імені ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» в сумі 4500,00 грн. за договором №8380809 від 29.09.2021 (а.с.18 зворот); розрахунок заборгованості за кредитним договором №8380809 від 29.09.2021 складений ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», згідно з яким загальна заборгованість за кредитом становить 7396,50 грн. (а.с.21) 29.11.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №29/11-1, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с.28-29), в тому числі і до позичальника [PERSON] за кредитним договором №8380809 від 29.09.2021, що вбачається з Реєстру боржників від 29.11.2021, доданого до позову (а.с.31-32,37). 10.03.2023 укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до позичальника [PERSON] за кредитним договором №8380809 від 29.09.2021, що вбачається з Реєстру боржників від 10.03.2023 (а.с.39-43). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив до стягнення заборгованість за кредитним договором №8380809 від 29.09.2021 станом на 10.07.2024 у розмірі 7587,89 грн., з яких: 4500,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 2896,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 159,22 грн. інфляційні збитки; 32,17 грн. нараховані 3% річних. Розмір заборгованості та її складові наведено у розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Коллект центр» (а.с.26) Також, судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75171959 від 22.08.2021, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6500,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені Кредитним договором. Згідно п.1. за цим Договором Позикодавець зобов`язався передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику») на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк Позики»), шляхом її перерахування на банківський рахунок\~ Позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. Пунктом 2.1. Договору визначено, що Сума Позики становить 6500,00 грн. Згідно з п.2.2. Договору Позика надається строком на 30 днів. Пунктом п.2.3. Договору визначено розмір процентної ставки 1,99% в день (фіксована); дата надання позики 22.08.2021; дата повернення позики 21.09.2021; знижена процентна ставка 1,99% день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% за день: орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653,85%, орієнтовна загальна вартістю позики 10380,50 грн. Вказаний договір позики, разом з таблицею обчислення загальної вартості кредиту, підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження укладення договору до позову додано листи про підтвердження переказу грошових коштів від імені ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в сумі 6500,00 грн. за договором №75171959 від 22.08.2021 (а.с.18,19); розрахунок заборгованості за кредитним договором №75171959 від 22.08.2021 складений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», згідно з яким станом на 27.01.2022 загальна заборгованість за кредитом становить 21791,11 грн. (а.с.22-23). 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №27/01/2022, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с.32-35), в тому числі і до позичальника [PERSON] за кредитним договором №75171959 від 22.08.2021, що вбачається з Реєстру боржників №1 від 27.01.2022 (а.с.36). 10.03.2023 укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-03/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №75171959 від 22.08.2021, що вбачається з Реєстру боржників від 10.03.2023 (а.с.45-49). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив до стягнення заборгованість за кредитним договором №75171959 від 22.08.2021 станом на 10.07.2024 у розмірі 21910,06 грн., з яких: 6500,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 15291,11 грн. сума заборгованості за відсотками; 104,00 грн. інфляційні збитки; 14,95 грн. нараховані 3% річних. Розмір заборгованості та її складові наведено у розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Коллект центр» (а.с.27). Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Так, згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Судом установлено, що\~ договір №8380809 від 29.09.2021 та договір №75171959 від 22.08.2021 відповідач [PERSON] підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідачем не були надані докази того, що він повернув кредитні кошти позичальнику або його правонаступникам, а також не було надано відповідного контрозрахунку заборгованості. Також слід звернути увагу, що вказані кредитні договори сторонами у встановленому законом порядку не визнавалися недійсним. Щодо відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором слід зазначити наступне. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та розрахунок 3% річних із урахуванням зазначених положень законодавства, судом цей розрахунок перевірено. Отже, ТОВ «Коллект Центр», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеними кредитними договорами №8380809 від 29.09.2021 та №75171959 від 22.08.2021, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами. Проте, з наданим позивачем розрахунком заборгованості за відсотками, нарахованими кредитним договором\~ №75171959 від 22.08.2021, укладеним між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суд не погоджується з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами першою - третьою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором позики №75171959 від 22.08.2021, укладеним з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитоми, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки в розмірі 1,99%. Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором становлять 3880,50 грн. (6500 грн. х 1,99%\~ х 30). Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача проценти в сумі 15291,11 грн. за період, який виходить за межі строку кредитування, то суд дійшов висновку, що за кредитним договором №75171959 від 22.08.2021, укладеним з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 3880,50 грн., тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу не можуть вважатися належним доказом наявності такої заборгованості. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] повернула кредитні кошти,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: - за кредитним договором № 8380809 від 29.09.2021 у розмірі 7587,89 грн., з яких: 4500,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 2896,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 159,22 грн. інфляційні збитки; 32,17 грн. нараховані 3% річних - за кредитним договором\~ №75171959 від 22.08.2021 у розмірі 10499,45 грн., з яких: 6500,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 3880,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 104,00 грн. інфляційні збитки; 14,95 грн. нараховані 3% річних. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №551522 на користь правонаступника кредиторів - ТОВ «Коллект Центр». При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі\~ 3028 грн. Питання про розподіл витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 29497,95 грн., з яких задоволено вимоги на суму 18087,34 грн., тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1856,69 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача просив суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що витрати вказані позивачем є занадто завищеними, оскільки виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження, є стала судова практика з розгляду даної категорії спорів, заявлений розмір витрат правничої допомоги є необґрунтованим та завищеним. Сума витрат на правничу правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. є неспівмірною з ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру та підлягає зменшенню. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial