Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

В листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , яка діє також як законний представник в інтересах [PERSON] , про визнання права особистої приватної власності на майно. В позовній\~заяві позивач\~вказав,\~що в жовтні 2024 року звернувся до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. з приводу відчуження належного йому житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер 6125589800:02:001:0693, площею 0,18 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . В ході вивчення поданих документів нотаріусом було встановлено, що вказаний житловий будинок та присадибна земельна ділянка були набуті позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , а тому їй може належати частка у спільному майні подружжя. У зв`язку із цим договір відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами із присадибною земельною ділянкою посвідчити неможливо, і йому було рекомендовано звернутись до суду для визнання права особистої приватної власності на вищевказане майно. [INFO] [PERSON] померла. Правонаступником усіх її прав та обов`язків був її син [PERSON] . Він був єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після її смерті. [INFO] помирає [PERSON] . Спадкоємцями його майна є його дружина [PERSON] та його син [PERSON] . Отже, вони є правонаступниками усіх прав та обов`язків померлого та є відповідачами в даній справі. Згідно Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Зареєстровано право власності в державному реєстрі прав Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації було 20.11.2007, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №16728320. У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.09.2009 серії ЯЕ № 212133 [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6125589800:02:001:0693, площею 0,18 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Вказаний вище житловий будинок був побудований ще у липні 1980 року, тобто до реєстрації шлюбу із [PERSON] - [INFO] . Реєстрація права власності за позивачем 15.11.2007 року відбулась на підставі Рішення виконавчого комітету Ягільницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області за № 71 від 15.12.2005 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на приведення у відповідність до державних стандартів, норм і правил та інших нормативних актів з питань будівництва житлового будинку та господарського будинку з гаражем в [ADDRESS] ». Таким чином, незважаючи на те, що реєстрація права власності на житловий будинок відбулась у період шлюбу - 15.11.2007, вказане нерухоме майно відноситься до особистої власності [PERSON] , оскільки було побудоване ним до реєстрації шлюбу із [PERSON] . Щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6125589800:02:001:0693, площею 0,18 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] , вона набута позивачем за час шлюбу внаслідок приватизації в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, що в силу п.5 ч. 1 ст.57 СК України дозволяє віднести вказане нерухоме майно до особистої приватної власності. З врахуванням наведеного, [PERSON] просить визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , та на земельну ділянку, кадастровий номер 6125589800:02:001:0693, площею 0,18 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Калінніков М. О. в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, просять вирішити питання про повернення 50 % сплаченого судового збору. Відповідачка [PERSON] , яка діє також як законний представник в інтересах [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилася, від неї також надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , та земельна ділянка, кадастровий номер 6125589800:02:001:0693, площею 0,18 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] перебував з 16 травня 1981 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте за змістом\~ст. 57 Сімейного кодексу України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, сам по собі факт реєстрації права власності в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Отже, право власності на житловий будинок та земельну ділянку набуте позивачем [PERSON] до укладення шлюбу, хоча юридично було оформлено під час шлюбу, а тому не має статусу спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на нерухоме майно, задовольнивши позов. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 5 010 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «РВС Банк» № 14-1943816/1/С від 14 листопада 2024 року, що становить 2 505 гривень.

Outcome: approved