Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про скасування арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 14 вересня 2023 року отримано Інформаційну довідку №346182804, з якої стало відомо про існування арешту на все майно [PERSON] . Як вбачається з Інформаційної довідки, підставою накладення арешту була постанова ДВС у Печерському районі м. Києва №897902 від 16 серпня 2006 року. Проте, [PERSON] не отримував жодного документа по вищевказаному виконавчому провадженню, про існування арешту останньому відомо не було. 14 вересня 2023 року представник [PERSON] звернувся до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із запитом щодо надання інформації про обставини прийняття відповідачем постанови №897902 від 16.08.2006 року. У відповідь на вищевказаний лист відповідач направив лист № 84927 від 18 вересня 2023 року, відповідно до змісту якого перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що виконавче провадження №897902, перебувало на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції. Більше того, станом на 18 вересня 2023 року на виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Разом із цим, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та наявності підстав, визначених законом. Також позивач зазначає, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. З урахуванням викладеного, позивач просив суд скасувати арешт накладений постановою Державної виконавчої служби у Печерському районі міста Києва АА №897902 від 16 серпня 2006 року, реєстраційний номер обтяження: 3634105. Ухвалою судді від 15 квітня 2024 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 29 липня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що постановою Державної виконавчої служби у Печерському районі м. Києва №897902 від 16 серпня 2006 року накладено арешт на все майно [PERSON] . Відповідно до відповіді № 84927 від 18 вересня 2023 року перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження, було встановлено, що виконавче провадження №897902, перебувало на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції. Окрім того, станом на 18 вересня 2023 року на виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Також відповідно до відповіді Сарненського відділу Державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області від 24 травня 2024 року №33189 на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчих проваджень, боржником за якими виступає [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , не перебувало та не перебуває станом на 24 травня 2024 року. Шляхом перевірки АСВП встановлено, що на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого документа № 3-607, виданого судом загальної юрисдикції, проте боржником за ВП № [NUMBER] виступає інша особа. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 379728220 - нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , арештовано ДВС у Печерському районі міста Києва на підставі постанови серії AA № [NUMBER] вiд 16 серпня 2006 року. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року, надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Звертаючись до суду із цим позовом [PERSON] указував на те, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із частиною першою статті 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Суд установив, що на час розгляду цивільної справи відриті виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні. Окрім того, встановити в інтересах якої особи був накладений арешт постановою серії AA № [NUMBER] вiд 16 серпня 2006 року не вдається можливим. Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки він не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту та заборони відчуження зі всього майна підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved