Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Безменко М.Є., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення солідарно боргу за кредитним договором №LVSWAU000300100 від 19.04.2006р., в сумі 16774,93 Доларів США. 19.04.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №LVSWAU000300100. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зобов`язався надати [PERSON] , кредит в розмірі 15241,29 США на термін до 19.04.2011р. 22.08.2012 та 13.02.2013 були укладені додаткові угоди до кредитного договору №LVSWAU000300100 від 19.04.2006р. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та додатковою угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15241,29 Доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] , свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] , станом на 08.02.2024 має заборгованість в сумі 16774,93 Доларів США, яка складається з 9305,88 Доларів США заборгованості за тілом кредиту, 1353,51 Доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 185,04 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 5930,50 Доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 19.04.2006 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором [PERSON] , з поручителем [PERSON] , укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язався виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора. Вимога була направлена до поручителя, однак така вимога залишена без задоволення. У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , та [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №LVSWAU000300100 від 19.04.2006р., в сумі 16774,93 Доларів США. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, яким просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги задоволити, проти прийняття заочного рішення по справі не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Крім того, про призначення судового засідання відповідачів повідомлялись шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача в заяві не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 26.08.2024 відкрито провадження\~у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 28 жовтня 2024 року, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. За змістом ст.ст.6,\~627 ЦК України\~- сторони є вільними в укладенні договору. Так, судом встановлено, що 19.04.2006 року між ПиватБанк та [PERSON] , укладено кредитний договір №LVSWAU000300100. Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу на строк до 19.04.2011 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 11861,00 дол. США. на купівлю автомобіля; 3380,32 дол. США на оплату страхових платежів у випадку та згідно порядку передбачених п.2.1.3 та п. 2.2.7 договору. Зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом винагород за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,13% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. До кредитного договору №LVSWAU000300100 від 19.04.2006 року було укладено додаткову угоду 22.08.2012, в якій сторони погодили внести зміни до кредитного договору та вказали, що: Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу на строк до 28.08.2018 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 39546,63 дол. США. на купівлю автомобіля; 31065,85 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку передбачених п.2.1.3 та п. 2.2.7 договору. Зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. До кредитного договору №LVSWAU000300100 від 19.04.2006 року було укладено додаткову угоду від 13.02.2013 року в якій сторони погодили внести зміни до кредитного договору та вказали, що: Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу на строк до 28.08.2018 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 39741,99 дол. США. на купівлю автомобіля; 27880,99 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку передбачених п.2.1.3 та п. 2.2.7 договору. Зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач також підписав додаток до додаткової угоди, яким визначено дати платежу, залишок кредиту, нарахування відсотків, погашення тіла кредиту, щомісячна комісія, щомісячні платежі. На забезпечення виконання кредитного договору №LVSWAU000300100 від 19.04.2006 року було укладено договір поруки між Приват Банком та [PERSON] . Кредитодавець ПриватБанк виконав свої зобов`язання та надав позичальнику [PERSON] , кошти у розмірі 11861 дол. США, що підтверджується ордером розпорядження. Позичальник отримав кошти однак відповідно до кредитного договору не повернув їх та не сплатив відсотки за користування коштами, що підтверджується заборгованістю за договором № №LVSWAU000300100 від 19.04.2006 року та станом на 08.02.2024 року в [PERSON] , заборгованість\~9305,88 дол.США, - тіло кредиту; 1353,51 дол. США\~заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 185,04 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5930 дол. США\~пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Разом до стягнення 16774,93 дол. США. В якості досудового врегулювання спору позивач 23.02.2024 року направив відповідачу повідомлення в якому вимагає повернути заборгованість за кредитним договором № №LVSWAU000300100 від 19.04.2006 року у сумі 16774,92 дол. США., направлення вказаного повідомлення підтверджується списком відправлень, квитанцією, описом цінного листа. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ч. 2\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст.. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від виконання договору не допускається. У відповідності зі\~статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно до\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно до\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, позицією Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12 в якій суд прийшов до висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті 524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»\~(чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 19.04.2006 року укладено кредитний договір №LVSWAU000300100, який було забезпечено договором поруки. Також судом встановлено, що після підписання кредитного договору банк надав кредитні кошти відповідачу у розмірі 15241,29 дол. США. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості станом на 08.02.2024 року в [PERSON] , заборгованість 9305.88 дол. США, - тіло кредиту; 1353,51 дол. США\~заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 185,04 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5930,50 США\~пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Разом до стягнення 16774,93 дол. США. З зазначеного вбачається, що відповідач не повернув банку в повному обсязі кредитні кошти та допустив заборгованість. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони погодили суму кредиту, тип кредиту, строк кредитування, пільговий період, процентна ставка. Указані докази свідчать про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення\~ст. 638 ЦК України. Одночасно відповідач зазначені обставини жодним чином не спростовував. Будь-яких заперечень щодо факту отримання існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідач до суду не надав. Враховуючи вище викладене, суд дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №LVSWAU000300100 від 19.04.2006 року на загальну суму 16774,93 дол. США. Щодо судових витрат. Позивач в позовній заяві просить суд стягнути судові витрати з відповідачів солідарно. Як зазначено в частині 1\~статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 1 Закону України «Про судовий збір»\~визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до частини 8\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звертаючись до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 7566,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.03.2024 року. За таких обставин, з урахуванням повного задоволення позову судовий збір у відповідності вимогам частини 1\~статті 141 ЦПК України має бути стягнутий з відповідачів у рівних частках на користь позивача судові витрати, а саме по 3783,42 грн. з кожного. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved