Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № Р29.12885.005624149 від 23.08.2019 року в розмірі 31466,92 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 8830,98 грн; заборгованості за відсотками 4542,14 грн; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту- 18093,80 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» зазначило, що 23 серпня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Р29.12885.005624149, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12482,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги обслуговування кредитної заборгованості. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання по кредитному договору не виконала, та станом на 19 грудня 2023 року має заборгованість в розмірі 31466,92 грн. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором Р29.12885.005624149 від 22.08.2019 року. Позивач, посилаючись на статті 525-526, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, статті 4, 5, 6, 12, 18, 19, 43, 48, 175-177 ЦПК України, просить: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість в розмірі 31466,92 грн, 3028,00 грн. судового збору та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначила про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності до платежів за кредитним договором, строк погашення за якими збіг до моменту звернення позивача до суду. Також зазначила про неправомірність включення до основного боргу суми за обслуговування кредиту (комісії). Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є правовою передумовою для відмови у стягненні з відповідача відповідної заборгованості. Представник позивача подав до суду письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначив про безпідставність застосування строку позовної давності, посилаючись на постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) від 11.03.2020 року № 211, від 09.12.2020 року № 1236, Закон України від 30.03.2020 р. № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, Закон України від 15.03.2022 р. № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Щодо заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, представник позивача зазначив, що дана вимога є цілком правомірною, оскільки передбачена умовами договору та не суперечить нормам чинного законодавства. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.09.2024 року було прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/12410/24; відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 08.10.2024 р. на 09 год.30 хв. 08.10.2024 року під час розгляду справи було оголошено перерву до 05.11.2024 року на 14 год. 00 хв., оскільки до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву і позивачу надано строк для ознайомлення. 04.11.2024 року засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду від позивача надійшли письмові пояснення у справі. 05.11.2024 року під час розгляду справи було оголошено перерву до 12.12.2024 року до 09 год. 00 хв. за клопотанням відповідача, яка письмові пояснення не отримувала, однак бажає більш детально із ними ознайомитися. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому\~ засідання позовні вимоги не визнала\~ з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, з`ясувавши позицію учасників справи, на підставі положень ст.ст. 128, 211, 223, 293, 294 ЦПК України, розглянув справу за відсутності представника позивача. Під час судового розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, судом були заслухані усні пояснення відповідача, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.08.2019 року між\~ ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладений договір кредиту та страхування № Р29.12885.005624149, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на власні потреби в сумі 12482,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги обслуговування кредитної заборгованості (арк. с. 5-6). Згідно із пунктами 1.3, 1.6. договору кредиту, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15,5 % річних за змінюваною процентною ставкою, дата повернення кредиту 23 серпня 2021 року. Згідно із договором кредиту, позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням договору ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування» (пункт 3.8 Договору кредиту). В п. 5 додатку №1 до Договору кредиту наведено «Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення», який містить графік щомісячних платежів за кредитним договором. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, а відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала і станом на 19 грудня 2023 року (дата відступлення) заборгованість [PERSON] становила 31466,92 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 8830,98 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 4542,14 грн; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту (за нарахованими та несплаченими комісіями) - 18093,80 грн (арк. с. 12). 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023 (арк. с. 16-22). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (п. 2.2 Договору факторингу). 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором Р29.12885.005624149 від 23 серпня 2019 року (арк. с. 28-35). Відповідно до п. 2.1 цього договору ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 22 грудня 2023 року перейшло право вимоги за Договором Р29.12885.005624149 від 23 серпня 2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу несплати заборгованості, відповідно до кредитного договору № Р29.12885.005624149\~ від 23.08.2019 року, у загальному розмірі 31466,92 грн. станом на 19.12.2023 року, з яких: 8830,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4542,14 грн заборгованість за відсотками, 18093,80 грн заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону\~ про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС зробив висновок, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання в частині погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконувала, чим порушила умови договору. Проте, з огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані висновки Верховного Суду щодо нікчемності умови кредитного договору про встановлення плати за обслуговування кредиту, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину відмовити в даній частині позовних вимог. Щодо застосування наслідків позовної давності Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Судом встановлено, що строк повернення грошових коштів за кредитним договором від 23 серпня 2019 року сторонами визначено до 23.08.2021 року відповідно до п. 1.6\~ (а.с. 5). У відзиві на позовну заяву заявлено про застосування позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення даного рішення, і, як наслідок, продовжує строки позовної давності. Таким чином, оскільки строк повернення грошових коштів припадає на період дії карантину та воєнного часу, строк позовної давності у справі продовжується та не вважається пропущеним. V. Судові витрати. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» задоволено частково, на 42,50% (13373,12 х 100 : 31466,92), у відповідностідо вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1286,90 грн. (3028х42,50%). На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, укладений між ТОВ "ФК "Профіт Капітал" та Адвокатським об`єднанням "Правовий діалог", додатковою угодою № 11 від 23.05.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року (а.с. 37-41), статутом Адвокатського об`єднання «Правовий діалог» (а.с. 44-47), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 від 30.11.2018 року (а.с. 53), платіжною інструкцією від 13 червня 2024 року № 760 на суму 182000,00 грн. (а.с. 48), актом № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024 року (а.с. 43), відповідно до якого (п. 25), в даній справі було надано правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Оскільки позовні вимоги було задоволено у відсотковому співвідношенні на 42,50%, то відповідно і сума витрат на правничу допомогу на користь позивача має бути зменшена на цю різницю, що становить 2975,00 грн (7000х42,50%). На підставі викладеного,

Outcome: partial