Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 303385,00 грн та витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 03.11.2022 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500729056, відповідно до якої позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 279140,19 грн, процентна ставка 12.99% (фіксована) на строк 48 місяців. Дата повернення кредиту 03.11.2026 року. Згідно п.3 Оферти, кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 501409973 від 21.12.2021 року; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ "Альфа-Банк". 03.11.2022 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500729056. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.07.2023 року має прострочену заборгованість 303385,00 грн., з яких 274844,78 грн - заборгованість по тілу кредиту; 26307,10 грн - заборгованість по відсотках; 2233,12 грн - заборгованість по комісії за обслуговування кредиту. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання щодо умов повернення кредиту позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту. Ухвалою від 21.06.2024 року позовну заяву АТ «СЕНС Банк» суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно з пред`явленням позову представник позивача адвокат Н.Мужик просить суд про розгляд справи без виклику сторін на підставі наявних доказів та матеріалів. У клопотаннях від 30.07.2024 року та від 10.12.2024 р. представник Рудницький Ю.І., серед іншого, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився повторно, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за зареєстрованим місцем проживання відповідача з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій. Також про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 03.11.2022 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500729056, відповідно до якої позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 279140,19 грн, процентна ставка 12.99% (фіксована) на строк 48 місяців. Дата повернення кредиту 03.11.2026 року. Згідно п.3 Оферти, кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 501409973 від 21.12.2021 року; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ "Альфа-Банк". 03.11.2022 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500729056. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 03.11.2022 року по 28.07.2023 року та меморіальним ордером № 1418179644 від 03.11.2022 року. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за кредитом № 500729056 станом на 28.07.2023 року становить 303385,00 грн. Відповідач порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, який визначений у Додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 500729056 від 03.11.2022 (Графік платежів), про що свідчить виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. АТ "СЕНС БАНК" за вих. б/н від 04.03.2024 року було направлено на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.525, 526, ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язанняє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згіднозі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Всупереч наведеним нормам закону та умовам укладеного між сторонами договору відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Водночас суд звертає увагу на п.29-31 постанови ВП ВС у справі № 363/1834/17, Провадження № 14-53цс21 від 13.07.2022, в якій йдеться про наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2233,12 грн. суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Нарахування позивачем комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2233,12 грн. підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитом у гривні. За правилами ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 3613,67 грн. (3640,62 х 99,26% / 100).

Outcome: approved