Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 36656,94 грн. заборгованості за договором позики № 1565217 від 30 січня 2021 року, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі ТОВ «1 БАНК»), а також понесених судових витрат 3028,00 грн. судового збору та 13000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «1 БАНК» кредитного договору, відповідачка отримала кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушила умови укладеного договору щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «1 БАНК» утворилась заборгованість. ТОВ «1 БАНК» укладено договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал»), відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеним [PERSON] договором. У свою чергу, в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим договором на користь ТОВ «Коллект Центр». Згідно з виконаним позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] , її борг по поверненню тіла позики складає 11127,40 грн., по сплаті процентів за користування позикою за період 30.01.2021 по 30.09.2021 25153,33 грн., крім того, їй нараховано 3 % річних за період з 30.12.2021 по 23.02.2022 у розмірі 51,21 грн., а також інфляційні втрати за січень-лютий 2022 року у розмірі 325,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачкою [PERSON] 30 січня 2021 року укладено договір позики № 1565217 (надалі договір позики), за умовами якого [PERSON] отримала в позику грошові кошти у розмірі 11500,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів за користування позикою у розмірі 1,99 % на добу (базова процентна ставка) на залишок коштів, або 1,59 % на добу (знижена процентна ставка), 2,7 % на добу (процентна ставка за понадстрокове користування позикою) та зобов`язалась повернути кредитні кошти 01.03.2021 та сплатити проценти по закінченню строку кредитування. Вказаний договір позики у виді електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти договір позики з висловленням згоди із запропонованими умовами кредитування - укладений шляхом підписання відповідачкою [PERSON] відповідного електронного повідомлення 30 січня 2021 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора y7Ja75s8MO, що відповідає положенням Розділів 3-5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» 14.08.2020, які разом із заявкою та згодою складають уклаений між сторонами договір. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Як вбачається з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000000143 від 16.09.2024, вказана фінансова установа, що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтвердила прийняття до виконання платіжної інструкції ТОВ «1 БАНК» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, та успішне завершення платіжної операції 30.01.2021 про переказ коштів в сумі 11500,00 грн. отримувачу на платіжну картку [NUMBER] , зазначеною позичальником [PERSON] у електронному повідомленні про прийняття пропозиції укласти договір позики в особистому кабінеті споживача, підписаному електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора y7Ja75s8MO, що підтверджує фактичне перерахування кредитних коштів позичальнику [PERSON] . Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК» було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складові вказаного договору, а також додатки до них включають його істотні умови. Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором позики, 30.01.2021 відповідачка отримала у позику 11500,00 грн., за період з 30.01.2021 по 02.04.2021 щоденно їй нараховувались проценти у розмірі 182,85 грн. (тобто з розрахунку 1,59 % на день), за 03.04.2021 проценти не нараховувались, за 04.04.2021 нараховано 1608,85 грн. процентів (тобто з розрахунку 13,99 % на день), за період з 05.04.2021 по 07.04.2021 їй нараховувались проценти у розмірі 228,85 грн. на день (тобто з розрахунку 1,99 % на день), з 08.04.2021 по 05.05.2021 у розмірі 182,85 грн. (тобто з розрахунку 1,59 % на день), у період з 06.05.2021 по 30.05.2021 у розмірі 208,97 грн. (тобто з розрахунку 1,88 % на день), а починаючи з 31.05.2021 і по 30.09.2021 у розмірі 221,44 грн. (за виключенням 02.07.2021, коли проценти взагалі не нараховувались), тобто з розрахунку 1,99 % на день. При цьому з розрахунку вбачається, що [PERSON] за цей період вносились кошти у погашення платежів за договором позики, зокрема: 04.03.2021 в сумі 6034,05 грн., 07.04.2021 в сумі 4348,15 грн., 18.04.2021 в сумі 5263,55 грн. (усі суми зараховані в рахунок погашення процентів), 05.05.2021 в сумі 3661,60 грн. (з яких 3289,00 грн. зараховано в рахунок погашення процентів, а 372,60 грн. в рахунок погашення суми позики), 31.05.2021 в сумі 1992,96 грн., 04.06.2021 в сумі 3985,92 грн., 09.06.2021 в сумі 1107,20 грн. (усі суми зараховані в рахунок погашення процентів). За умовами\~укладеного [PERSON] \~з ТОВ\~«1\~БАНК» договору\~позики,\~строк кредиту\~становить 30\~днів з\~30.01.2021\~по 01.03.2021,\~процентна ставка\~(базова,\~яка відповідно\~до п.9.7\~Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» 14.08.2020, застосовується у\~разі порушення\~позичальником договірних\~зобов`язань до\~усього передбаченого\~договором строку\~користування позикою)\~ 1,99\~%\~на день.\~Отже,\~у разі\~несвоєчасного внесення\~ [PERSON] \~платежів за\~договором позики,\~за цей період нарахуванню їй підлягають проценти за вказаною процентною ставкою за кожен день строку кредитування, що складає: 11500,0 грн. * 1,99 % * 30 днів = 6865,50 грн. Натомість згідно з розрахунком заборгованості, [PERSON] нараховані проценти у розмірі 25153,33 грн. за період з 30.01.2021 по 30.09.2021, при цьому за період з 30.01.2021 по 01.03.2021 в сумі 5668,35 грн., решту суми за період з 02.03.2021 по 30.09.2021. Відповідно до\~ст.530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Статтею 612\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також умов договору позики та наданого розрахунку, починаючи з 02 березня 2021 року [PERSON] допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають. Договором позики передбачена також процентна ставка за прострочення користування позикою у розмірі 2,7 %. Крім того, згідно з п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» 14.08.2020, у разі неповернення (повернення не в повному обсязі, несвоєчасного повернення) позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування, починаючи з першого дня понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Вказаним пунктом окремо зауважено, що позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику за понадстрокове нею користування не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією у розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки за понадстрокове користування. Тобто, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, такі проценти як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у розмірі, встановленому договором (2,7 % за кожний день прострочення), можуть бути стягнуті з позичальника, у той же час вони не є процентами, передбаченими ч.1 ст.1048 ЦК України, натомість застосовуються як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто проценти, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим, зі змісту позовної заяви, а також розрахунку заборгованості вбачається, що позивач заявляє вимоги про стягнення з [PERSON] відповідальності у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, лише за період з 30.12.2021 по 23.02.2022 і у встановленому законом, а не договором, розмірі: 3 % річних, у загальній сумі 51,21 грн. У той же час, вимоги про стягнення процентів на підставі ст.625 ЦК України як відповідальності у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 02.03.2021 по 30.05.2021 включно (90 днів з першого дня прострочення, як передбачено умовами укладеного договору), позовна заява не містить. Одночасно, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором позики, за період з 02.03.2021 по 30.05.2021 [PERSON] нараховувались проценти у розмірі: 1,59 % на день (з 02.03.2021 по 02.04.2021, з 08.04.2021 по 05.05.2021), 13,99 % на день (за 04.04.2021), 1,99 % на день (з 05.04.2021 по 07.04.2021), 1,88 % на день (з 06.05.2021 по 30.05.2021), що у жодному випадку не відповідає узгодженій у договорі процентній ставці (2,7 % на день). Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі позики строку кредитування, та вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 6865,00 грн., за період строку кредиту з 30.01.2021 по 01.03.2021. Загальний розмір позики та договірних процентів за користування нею складає: 11500,00грн. + 6865,50 грн. = 18365,50 грн. У той же час, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором позики, за період з 04.03.2021 по 09.06.2021 відповідачкою [PERSON] сплачено на користь ТОВ «1\~БАНК» 26393,43\~грн.,\~що перевищує\~розмір позики\~та процентів\~за користування\~нею за період строку дії користування позиченими коштами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на 09.06.2021 [PERSON] сплачено на користь ТОВ «1 БАНК» кошти, розмір яких перевищуав її борг по поверненню суми позики та по сплаті процентів за користування нею. Отже, станом на 30.12.2021 (початок періоду нарахування процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат) [PERSON] не мала заборгованості за договором позики, а тому суд вважає безпідставним нарахування їй 51,21 грн. як 3 % річних та 325,00 грн. як інфляційних втрат. Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-12/2021, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги ТОВ «1 БАНК» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників на загальну суму 50584753,07 грн. Передання грошових вимог за вищезазначеним договором факторингу оформлене Актами від 30.12.2021 приймання-передавання Реєстру боржників (додатки № 2 та № 4 до договору факторингу, у паперовому та електронному вигляді). Як вбачається з долученого Реєстру боржників до вищезазначеного договору факторингу, за цим договором, крім інших вимог, передано і право вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором №1565217 від 30.01.2021 у обсязі 36280,73 грн., з яких 11127,40 грн. основний борг, 25253,33 грн. проценти за користування (номер запису в Реєстрі боржників 556). Разом з тим, за змістом ст.514 ЦК України, дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутність законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Натомість у разі, коли право вимоги припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування), така вимога не переходить від первісного до нового кредитора, тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 947/23885/19. Оскільки, як встановлено судом, станом на дату укладення договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» у [PERSON] була відсутня заборгованість перед ТОВ «1 БАНК» за договором позики № 1565217 від 30.01.2021, право вимоги за ним до нового кредитора не перейшло. Судом встановлено, що 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги, належні ТОВ «Вердикт Капітал», що перейшли до нього від первісних кредиторів, у тому числі від ТОВ «1 БАНК» за договором факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021. З Реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 вбачається, що за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором № 1565217 від 30.01.2021 у обсязі 36656,94 грн., з яких 11127,40 грн. основний борг, 25253,33 грн. проценти за користування позикою, 376,21 грн. відповідальність у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України (номер запису в Реєстрі боржників 21407). Проте, оскільки судом встановлено, що на момент укладення договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги до [PERSON] за укладеним нею з ТОВ «1 БАНК» договором позики № 1565217 від 30.01.2021 не перейшло, не перейшло таке право і від ТОВ «Вердікт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» грошових коштів у погашення її зобов`язань за укладеним з ТОВ «1 БАНК» договором позики № 1565217 від 30.01.2021. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються з 3028,00 грн. судового збору та 13000,00 грн. витрат на правничу допомогу, також не підлягають стягненню з відповідачки. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed