Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просила визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 вересня 1997 року [PERSON] , [PERSON] та позивач уклали договір купівлі-продажу №\~18, посвідчений на Кременчуцькій товарно-сировинній біржі 30 вересня 1997 року за №\~17-Н. 01 жовтня 1997 року Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвало право особистої власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Остання зазначає, що на даний момент втратила цей договір, що унеможливлює повноцінне здійснення нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою від 14 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання. Ухвалою від 11 листопада 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, у якій позов підтримала в повному обсязі та просила проводити судовий розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Суд установив, що 30 вересня 1997 року [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] за правилами біржових торгів на Кременчуцькій товарно-сировинній біржі уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 01 жовтня 1997 року Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації зареєструвало право особистої власності на цю квартиру за [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до технічного паспорту, складеного начальником Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації [PERSON] , власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] ; документом, що підтверджує право власності є договір купівлі-продажу від 30 вересня 1997 року, реєстраційний №\~17-11. (а. с. 9). Згідно з довідкою за № 61/3767, виданою 25 липня 2024 року в. о. директора Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» Логвин О.\~К., за даними архівного обліку станом на 28 грудня 2012 року зареєстроване нерухоме майно: повна адреса об`єкту: [ADDRESS] ; тип об`єкта квартира; інформація про власника (власників) [PERSON] ; частка 1/1; назва документа договір купівлі-продажу, зареєстрований Кременчуцькою товарно-сировинною біржею за реєстровим № 17-Н від 30 вересня 1997 року (а.с. 11). За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею першою Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Водночас відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам. Так, у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 у справі № 6-244цс14 викладено висновок про те, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у статті 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, з постанови Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі №\~6-1622цс15 вбачається висновок про те, що стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. У справі, що розглядається, йдеться про підтвердження права власності позивача на квартиру, набуту нею на законних підставах. Право власності на цю квартиру потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа на це нерухоме майно та неможливістю його відновлення, а також вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин. Так, із відповіді на адвокатський запит начальника архівного відділу Кременчуцької районної військової адміністрації № 07-02/109 від 20 серпня 2024 року [PERSON] вбачається, що до архівного відділу Кременчуцької районної військової адміністрації документи на постійне зберігання Кременчуцькою товарно-сировинною біржею не передавалися (а. с. 7). Відповідно до відповіді директора Державного архіву Полтавської області Валентини Гудим № 04-18/ІІІ-98 від 02 серпня 2024 року Державний архів Полтавської області не зберігає договори купівлі-продажу, у зв`язку з чим не має можливості надати копію договору купівлі-продажу № 17-Н від 30 вересня 1997 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Кременчуцькій товарно-сировинній біржі. Відповідно до статті 752 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, договори купівлі-продажу, дарування житлової площі працівникам організації повинні зберігатися безпосередньо в установі, де таку документацію створено. Термін зберігання таких документів постійно (а. с. 6). Згідно з відповіддю на адвокатський запит в. о. директора КП «КМБТІ» Ольги Логвин №\~61/4428 від 29 серпня 2024 року за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа, суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат. Отже, КП «КМБТІ» не є розпорядником та видавником договору купівлі-продажу № 17-Н від 30\~вересня 1997 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Кременчуцькій товарно-сировинній біржі, а відтак не має можливості надати відповідний дублікат (а. с. 8). Отже, відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючого документа позивач не має можливості, оскільки зазначений документ складений на Кременчуцькій товарно-сировинні біржі, яка ліквідована. При цьому право власності [PERSON] ніким не оспорюється. За таких обставин, оскільки правовстановлюючий документ на зазначену квартиру втрачений і відновити його не вбачається можливим, у той час як права позивача як власника нерухомого майна порушуються, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved