Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому проси позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2021. Від даного шлюбу мають спільну дитину - дочку [PERSON] [INFO] . Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про життя та здоров`я дочки, не займається її вихованням, не цікавиться навчанням, розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги. Всі дані обов`язки відносно дитини здійснює позивач, так як донька постійно проживає з ним, він виховує, піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, створює необхідні умови. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просив суд вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав. 21.10.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання, зобов`язано Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області як орган опіки та піклування до завершення підготовчого засідання надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських справ. 15.11.2024року на адресу суду надійшло рішення виконавчого комітету Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області №278 від 09.08.2024 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] ». 19.11.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав покази в якості свідка. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про причин неявки суд не повідомила, правом подати відзив не скористалась. Представниця органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 2006 року позивач з відповідачкою проживали в шлюбі без його реєстрації. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). 06 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.02.2021 року. Як вбачається із пояснень позивача та свідка [PERSON] - дочки сторін по справі, відповідачка після розлучення із позивачем не опікувалася дитиною [PERSON] , навіть проживаючи з неї разом. Відповідачка зловживала алкогольними напоями, перетворивши житло, в якому проживала малолітня дочка, на місце дозвілля та розпивання спритними напоями із друзями та приятелями. В 11 років дитина прийняла рішення перейти жити до батька, із яким проживає і по теперішній час. Позивач опікується дитиною з 2021 року без будь-якої допомоги матері дитини, всі витрати щодо її матеріального забезпечення та зусилля щодо її виховання поклав на себе. Зі слів дитини, відповідачка не проявляє ніякої зацікавленості її життям, ніколи не ініціює їхнє спілкування, навіть в телефонному режимі. Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про життя та здоров`я дитини, не займається її вихованням, не цікавиться навчанням, розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги. Судом не встановлено будь-яких поважних причин, які б не дозволили відповідачці належним чином виконувати батьківські обов`язки. Всі обов`язки відносно дитини здійснює позивач, так як донька постійно проживає із ним. Батько, позивач по справі, піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток, створює їй необхідні умови для проживання, повного та всебічного розвитку. Як вбачається з висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідачка не піклується про життя та здоров`я дитини, не займається її вихованням, не цікавиться навчанням та розвитком, не телефонує, не вітає зі святами, не допомагає матеріально. У матеріалах особової справи міститься письмова заява, засвідчена приватним нотаріусом Мельник М.В. від 10.06.2024 року серія НТК №291005, про не заперечення матері про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із чим, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідачки від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, при цьому відповідачка не скористалась своїм правом подати до суду відзив та навести факти, які б спростували її вину поведінку, поважні причини, які змусили її самоусунутися від виховання дитини. Враховуючи всі обставини, з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідачки до своєї дитини, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved