Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до відповідача з цим позовом до відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 16.07.2024 року позовна заява залишена без розгляду, позивачеві надано строк для усунення недоліків, сплати судового збору. Ухвалою судді від 17.07.2024 року позовна заява прийнята до провадження і призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15.08.2024 року у якості третьої особи на стороні відповідача залучено [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача, адвокат Шустров Є.Ф. зазначив, що 08.10.2005 року між позивачем і відповідачем у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №1135. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2023 шлюб між сторонами розірваний. За час шлюбу, за грошові кошти, які є спільною сумісною власністю сторін, подружжям була придбана 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Титульним власником 1/2 частини квартири є відповідачка [PERSON] . У добровільному порядку [PERSON] не бажає здійснити поділ квартири. Тому просив визнати 1/2 частину квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін та в порядку поділу майна, визнати за позивачем право власності на 1/4 частину цієї квартири. Під час розгляду справи представник позивача і позивач [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача, адвокат Ревкова І.В.., заперечувала проти задоволення позову, зазначивши наступне. 16.07.2013 року [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , за договором купівлі-продажу продала належну їй квартиру [ADDRESS] за 101\~670 грн. В цей же день, відповідно до договору купівлі-продажу, [PERSON] і [PERSON] у рівних частках, по 1/2 частині, придбали квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира в цілому була придбана за 71\~532 грн. Представник відповідача зазначає, що вся квартира була придбана саме за грошові кошти [PERSON] , отримані від продажу її квартири [ADDRESS] . Тому, на думку представника відповідача, спірна квартира не є спільною сумісною власністю сторін, і просила відмовити у задоволені позову. Третя особа на стороні відповідача, [PERSON] , підтримала позицію представника відповідача. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Під час розгляду справи встановлено, що сторони з 08.10.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірваний рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.04.2023 року. Встановлено, що в період шлюбу, 16.07.2013 року, на ім`я [PERSON] і на ім`я [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., реєстровий номер 1717, придбано в рівних частках, по 1/2 частині, квартира [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу зазначено, що продаж квартири вчинений за 71\~532 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року відзначено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. З огляду на встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , оскільки спірна частина (1/2) квартири [ADDRESS] придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому вона є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] . Виходячи з рівності часток у спільному майні подружжя, за позивачем і відповідачем, в порядку поділу майна, слід визнати право власності по 1/4 частині квартири [ADDRESS] . Судом не\~приймаються до\~уваги доводи\~представника відповідача\~і третьої\~особи про\~те,\~що вся\~квартира була\~придбана за\~грошовікошти [PERSON] , матері відповідачки, оскільки остання в той самий день продала належну їй квартиру [ADDRESS] за 101\~670 грн., з огляду на таке. Дійсно, відповідно до договору купівлі-продажу від 16.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., реєстровий номер 1707, [PERSON] продала належну їй квартиру [ADDRESS] за 101\~670 грн. В цей же день була придбана в рівних частинах, по 1/ 2 частині, квартира [ADDRESS] на ім`я [PERSON] і ім`я [PERSON] за 71\~532 грн. Проте доказів того, що саме грошові кошти від продажу квартири [PERSON] були витрачені на придбання 1/2 частки квартири [PERSON] , останньою, а також [PERSON] не надано. На запитання суду, чому квартира в цілому не була оформлена на ім`я [PERSON] , якщо вона придбана за її грошові кошти, остання пояснити не змогла. Також [PERSON] ствердно відповіла на запитання [PERSON] про те, що під час оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири він наполіг, щоб 1/ 2 частина цієї квартири також була оформлена [PERSON] , оскільки він з останньою теж сплачують грошові кошти за частину квартири за цим договором. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням встановленого, суд вважає, що представником відповідача, заперечуючи проти позову, не доведено, не надано належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог [PERSON] . Водночас позовні вимоги останнього суд вважає доведеними, такими, що ґрунтуються на вимогах закону, тому суд задовольняє їх повністю. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~422 грн. 40 коп.

Outcome: approved