Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

26.06.2024 представник позивача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, звернулася до суду з позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», в якому просив: 1) усунути перешкоди в користуванні частиною квартири [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] надати позивачу [PERSON] ключі від квартири; 2) встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками: кімнату площею - 10,6 кв.м. та кладову 0,7 кв.м. виділити в користування позивачу, [PERSON] ; кімнати площею - 18,0 кв.м. з балконом, кімнату площею - 10,6 кв.м., кладову 0.9 кв.м. залишити в користування відповідачам [PERSON] та [PERSON] , підсобні приміщення коридор 3,0 та 2,3 кв.м., ванна 2,8 кв.м., кухня 6,1 кв.м., балкон 0,8 кв.м. залишити в загальному (спільному) користуванні; 3) зобов`язати відповідачів не порушувати правила користування жилими приміщеннями та не перешкоджати позивачу у користуванні квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності в рівних долях; 4) стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. Також, просить стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн та судовий збір. 29.07.2024, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 11.10.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 10.12.2024 судом ухвалено рішення, яким позов задоволено частково, вселено Вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від квартири, встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласникам наступним чином:\~ виділити [PERSON] кімнату (9) - площею - 10,6 кв.м. та кладову площею 0,7 кв.м.;\~ виділити [PERSON] та [PERSON] кімнату (4) площею - 18,0 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м., кімнату (5) площею - 10,6 кв.м., кладову площею 0,9 кв.м.; підсобні приміщення: коридор площею 3,0 кв.м. та 2,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., кухню\~ площею 6,1 кв.м. залишити в загальному (спільному) користуванні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн та стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 12.12.2024 представник позивача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, подала до суду заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», яка зареєстрована судом 16.12.2024, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] , судові витрати понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10500,00 грн. На виконання вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України, [PERSON] у позовній заяві повідомив суд, що ним понесені та будуть понесені витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом справи, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу. 19.12.2024 представник відповідача [PERSON] , адвокат Федоркін Андрій Володимирович, подав до суду заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якій зазначив, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2024 позовну заяву, про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди, задоволено частково. Представником позивача було заявлено клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити додаткове рішення суду про стягнення з відповідачів витрати понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10 500,00 грн. Стороною позивача не подано доказів оплати за даним договором чи рахунком. Крім того сума правничої допомоги в розмірі 10 500 грн є не співмірною із заявленими вимогами, не є співмірною із складністю справи, кількостями засідань, сформованих процесуальних документів та витрат по справі. Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, а також те, що позов задоволено частково та відповідно покладення на сторони судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, є необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу При вирішенні питання зменшення розміру витрат на правничу допомогу суду необхідно також врахувати , що відповідачка [PERSON] є багатодітною мамою та з нею в квартирі проживають її діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суть спору та причини виникнення такого, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу, просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу. 19.12.2024 представник відповідача [PERSON] , адвокат Федоркін Андрій Володимирович, у заяві про зменшення розміру витрат на правову допомогу просив розгляд справи проводити без його участі. 19.12.2024 представник позивача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та без її участі за наявними документами у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що позивач, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок судових витрат, який міститься у позовній заяві (а.с. 1-8, 27) та 10.12.2024 представник позивача, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у судовому засіданні до закінчення судових дебатів зробив усну заяву про те, що докази щодо розміру понесених стороною позивача судових витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. 12.12.2024 представник позивача, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу разом з доказами щодо розміру понесених стороною позивача судових витрат, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Ст. 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Представник позивача на підтвердження стягнення судових витрат надала: копію договору про надання правничої допомоги від 12.06.2024, копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 12.06.2024 та копію рахунку-фактури від 10.12.2024, згідно яких вартість послуг склала 10500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Згідно п. 4.1 Договору, за надані послуги замовник зобов?язується сплатити адвокату гонорар, пов`язаний з веденням справи та гонорар успіху у разі досягнення позитивного результату. Згідно підписаного акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 12.06.2024, сторони підтвердили та замовник прийняв послуги надані під час розгляду справи №357/9034/24, а саме: надання усної консультації 1500,00 грн (1 година 1500,00 грн), підготовка, складення та подання позовної заяви до суду 3000,00 грн (2 години по 1500,00 грн), представництво інтересів в судовому засіданні 23.09.2024 1500,00 грн (1 година), представництво інтересів в судовому засіданні 11.10.2024 1500,00 грн (1 година), представництво інтересів в судовому засіданні 11.11.2024 1500,00 грн (1 година), представництво інтересів в судовому засіданні 10.12.2024 1500,00 грн (1 година). Вартість правничої допомоги згідно цього акту розраховується 1500,00 грн за кожну годину затраченого часу адвокатом. Сторони домовились, що вартість представництва під час судових засідань складає 1500,00 грн за одне засідання. Разом сума витрат з надання правничої допомоги складає 10500,00 грн. Встановлено, що в Договорі про надання правничої допомоги від 12.06.2024, який укладений між [PERSON] та адвокатом Лебедовською Людмилою Юріївною, в акті приймання-передачі наданих послуг, сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги позивачу з питання захисту його прав та законних інтересів, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Однак, від відповідачки [PERSON] , в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, не надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас, від відповідачки [PERSON] , в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідачки [PERSON] заперечуючи стягнення судових витрат на правничу допомогу зазначає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 10500,00 грн не є пропорційним до предмета спору, вказані витрати є неспівмірними з позовними вимогами, зі складністю справи та їх стягнення становить надмірний тягар для неї, оскільки відповідачка [PERSON] є багатодітною мамою та з нею в квартирі проживають її діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , з жовтня 2024 року не працює та сама утримує малолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, копією свідоцтва про шлюб, копією рішення про розірвання шлюбу, копією виконавчого листа та довідкою форма ОК-7. Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial