Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Адвокат Темнюкова Марина Ігорівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3500,00 грн., також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року у справі №638/16751/19 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , батьками якої в свідоцтві зазначено позивача та відповідача. Всі встановлені законодавством обов`язки по вихованню дитини на даний час самостійно виконує позивач, позивач з відповідачем не досягли жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною та який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання. Матеріальний стан позивача не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини, яка після розірвання шлюбу мешкає з позивачем, з березня 2022 року дитина проживає разом з матір`ю в Німеччині. Представник позивача акцентує увагу, що відповідач починаючи з лютого 2022 року припинив матеріально забезпечувати дитину, що, в свою чергу, стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Крім того, представник позивача зазначає, що у відповідача відсутні інші діти, стягнень на утримання за виконавчими документами з нього не проводяться, непрацездатних батьків він не має, він є працездатною особою, перешкоди у зв`язку з проблемами зі здоров`ям відсутні, працює неофіційно. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, належний рівень забезпечення дитини у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум, такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, в зв`язку з чим просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій формі у розмірі 3500,00 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року позовну заяву представника [PERSON] адвоката Темнюкової Марини Ігорівни, до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 02 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 липня 2024 року заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01.04.2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, так як обов`язок утримувати неповнолітню дитину існує у обох батьків, а відповідач самоусунувся від виконання свого обов`язку. Представником відповідача у судовому засіданні позов визнано частково, не заперечував щодо стягнення аліментів у розмірі 2500 гривень. Зазначив, що сума аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн., яку просить стягнути представник позивача є надто великою для відповідача, оскільки відповідач працює на посаді інспектора служби безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма хотел Менеджмент», його дохід за період з 01.01.2024 року по 31.10.2024 року складає 111867,09 грн., заробітна плата на місяць становить 11181,00 грн, однак враховуючи утримання із заробітної плати у розмірі 2180,30 грн, то сума до виплати після утримання податків становить 9000,70 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи довідками. Після сплати аліментів в тому розмірі, в якому просить позивач 3500,00 грн. щомісячно, його дохід залишиться в сумі 5500,00 грн, що поставить відповідача на межу виживання, інших доходів відповідач не має. Представник відповідача просить суд врахувати при визначенні розміру аліментів матеріальний стан платника аліментів, що є однією з обставин, які враховуються судом при розгляді справ про стягнення аліментів відповідно до ст.182 СК України. Суд, заслухавши вступні слова представника позивача та представника відповідача, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази кожний окремо та в їх сукупності. встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до ст.13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК Україні, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24 лютого 2007 року, що підтверджується копією рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2019 року у справі № 638/16751/19, яке набрало законної сили 17.01.2020 року, яким шлюб між сторонами було розірвано. Сторони від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції 19.02.2008 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Неповнолітня дитина [PERSON] ,\~ [INFO] , з березня 2022 року проживає разом з матір`ю в Німеччині, що підтверджується відмітками про перетинання державного кордону України проставленими в паспортних документах позивача та дитини. З довідки виданої ТОВ «Оптіма хотел Менеджмент» від 02.12.2024 року за №00000000105 вбачається, що [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Оптіма хотел Менеджмент», на посаді інспектора служби безпеки, його загальний дохід за період з 01.01.2024 року по 31.10.2024 року складає 111867,09 грн., утримання за цей період складають 21814,12 грн, сума до виплати за цей період після утримання податків 90052,97 грн. Сукупний дохід на місяць за період з 01.01.2024 року по 31.10.2024 року становить 11181,00 грн., утримання на місяць 2180,30 грн, сума до виплати після утримання податків на місяць 9000,70 грн. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, а не солідарним. Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН). Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру... Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За приписами ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.9 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», також зазначено про те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом, та за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17). Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти для утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом взято до уваги, що у відповідача відсутні інші діти, стягнень на утримання за виконавчими документами з нього не проводяться, непрацездатних батьків він не має, він є працездатним, перешкоди у зв`язку з проблемами зі здоров`ям відсутні. Доказів протилежного представником відповідача суду не надано. Беручи до уваги те, що відповідачем не надається матеріальна допомога для утримання неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що право неповнолітньої дитини на матеріальне утримання з боку батька порушено і підлягає судовому захисту. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню частково. При визначенні способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~184\~СК України\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. При цьому, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення Позивач в заявлених позовних вимогах просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій формі у розмірі 3500,00 гривень. При цьому, посилається на те, що відповідач працює неофіційно. Довідкою ТОВ «Оптіма хотел Менеджмент» від 02.12.2024 року за №00000000105 підтверджено, що [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Оптіма хотел Менеджмент» на посаді інспектора служби безпеки, отримує заробітну плату. З урахуванням вимог частини 3 статті 181 СК України позивач, як той з батьків з ким проживає дитина, має право на вибір між стягненням аліментів для утримання дитини у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Також, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено представником відповідача та відображається в довідці ТОВ «Оптіма хотел Менеджмент» від 02.12.2024 року за №00000000105 сума сукупного доходу на місяць за період з 01.01.2024 року по 31.10.2024 року становить 11181,00 грн., утримання на місяць 2180,30 грн, сума до виплати на місяць 9000,70 грн. Суд враховує при розгляді цієї справи, крім інших обставин, матеріальне становище платника аліментів. Доказів того, що відповідач отримує інші доходи окрім заробітної плати за місцем роботи або розмір отриманого доходу за місцем роботи інший, ніж зазначено в довідці, стороною позивача суду не надано. З урахуванням матеріального становища платника аліментів суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., що на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права. Вказаний розмір аліментів з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, принципу співмірності та пропорційності справи є реальним, який відповідач здатен сплачувати позивачу на користь своєї неповнолітньої дитини. За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, з урахуванням встановлених законодавцем гарантій, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача, суд вважає за доцільним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5\~ЗУ "Про\~судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки, позивача за даною категорією справ звільнено від сплати судового збору, судом ухвалено рішення на користь позивача, позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 692,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial