Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

21.08.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до до [PERSON] , [PERSON] , у якому просила: - взнати за [PERSON] право власності (в порядку спадкування частки матері [PERSON] спільному майні подружжя) на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , площею 90.80 кв.м. - взнати за [PERSON] право власності власності (в порядку спадкування частки матері [PERSON] : спільному майні подружжя) на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 3223785501:01:012:0020 площею 0,25 га, цільове призначення - для будівнцитва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - взнати за [PERSON] право власності власності (в порядку спадкування частки матері [PERSON] спільному майні подружжя) на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 3223785501:01:012:0021, площею 0,1916 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; - припинити право на частку [PERSON] , та [PERSON] у спадковому майні - авто марки HYUNDAY MATRIX, 2007 \~ \~ \~ \~р.в., номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , державний номер [NUMBER] шляхом виплати грошової компенсації в розмірі по 20 416,67 грн. кожному; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки HYUNDAY MATRIX, 2007 \~ \~ \~ \~р.в., номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - виплатити [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію за належні їм частки у спадковому майні, автомобіль марки HYUNDAY MATRIX, 2007 \~ \~ \~ \~р.в., номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , [INFO] , (далі по тексту, Спадкодавець-2, знаходилась у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , далі по тексту - Спадкодавець-1) з 23 квітня 1997 року. За час шлюбу подружжям було набуте наступне майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме: 1) житловий будинок [ADDRESS] , площею 90.80 кв.м.; 2)земельну ділянку з кадастровим номером 3223785501:01:012:0021, площею 0,1916 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; 3)земельну ділянку з кадастровим номером 3223785501:01:012:0020 площею 0,25 га, цільове призначення - для будівнцитва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 4)Автомобіль марки HYUNDAY MATRIX (надалі ТЗ) державний номер [NUMBER] 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , [NUMBER] . [PERSON] (Спадкодавець-1) помер [INFO] . Спадщина, яка відкрилась після смерті Спадкодавця-1, складається відповідно від майна, що перераховане вище. Інша частина майна належала на праві спільної сумісної власної дружині померлого [PERSON] - як майно н. подружжям під час шлюбу. Спадкоємцями, які звернулись з заявами про прийняття спадщини після: Спадкодавця-1 є його дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] (Відповідач 2) і син - [PERSON] (Відповідач 1) Відтак 1/2 частина в спільному майні подружжя, що належала Спадкодавцю-1 перейшла у власність 3-х спадкоємців за законом в рівних частках - по 1/6 кожному. [PERSON] (Спадкодавець 2) померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, де єдиною спадкоємицею є її донька - [PERSON] . По часу своєї смерті Спадкодавець-2 не встигла оформити право власності на частку у спільному майні подружися після смерті чоловіка, відтак позивач позбавлена можливості оформити своє право на майно в позасудовому порядку через відсутність виданого свідоцтва її матері про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті другого з подружжя. Позивач - [PERSON] - є спадкоємицею 1 черги (дочка) померлої [PERSON] . Інші спадкоємці в межах строку на прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, (довідка нотаріуса додається). Позивачка, з посиланням на приписи ст. 1216,1217,1226 ЦК України та ст.63 СК України, вважає, що вона одноосібно має право на спадщину, яка відкрилась після смерті матері - [PERSON] , що складається з 1/2 частини у спільному майні подружжя. Крім того, позивачка зазначає, що їй в порядку спадкування належить право на 2/3 автомобіля HYUNDAY MATRIX, 2007 р.в., що увійшов до складу спадщини після померлого [PERSON] , з яких: 1/2 - в порядку спадкування частки у спільному майні подружжя після смерті матері [PERSON] ; 1/6 - в порядку спадкування частки, належної матері після смерті чоловіка [PERSON] , прийнята, але не оформлена [PERSON] . Поряд з померлою [PERSON] , відповідачу 1 та відповідачу 2 в порядку спадкування частки у спадковому майні після свого батька [PERSON] належать рівні частки від 1/2 частини майна батька, відтак розмір їх часток складає відповідно по 1/6 на кожного. Виходячи з вищезазначеного автомобіль марки HYUNDAY MATRIX, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , державний номер [NUMBER] належить на праві спільної часткової власності у відповідних пропорціях: позивачу 2/3 частини, відповідачам по 1/6 частини. Враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, частки Відповідачів є незначними, порівняно з часткою позивача, спільне користування майном є неможливим, а інтересам співвласників такий поділ не завдасть, спосіб захисту обраний позивачем шляхом набуття у власність спадкового майна, автомобіля, з одночасним припиненням права власності на нього інших співвласників і сплати їм відповідної компенсації - є цілком таким, що передбачений нормами чинного законодавства. У зв`язку із цим, посилаючись на приписи ст.365 ЦК України, просила також позов задовольнити у цій частині. 20.09.2024 представником відповідача, [PERSON] , було направлено відзив на позов, у якому представник просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення представник відповідача обгрунтовує тим, що позивачка не надала відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на оспорюване майно, отже, не підтвердила наявність спору про право. Крім того, [PERSON] вважає, що позивач не має права на визнання за собою права власності на 1/2 частину житлового будинку та двох земельних ділянок у зв`язку з тим, що право власності на вказані три об`єкти належало батькові відповідачів, [PERSON] , на праві особистої приватної власності, відповідно мати позивачки ( [PERSON] ) не мала права спільної сумісної власності на вказані об`єкти, частину яких позивач бажає успадкувати саме в порядку спадкування частки її матері у спільному майні подружжя. [PERSON] зазначає, що батькові відповідачів, [PERSON] , належав садовий будинок загальною площею 49,6 кв. м. адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка під ним з кадастровим номером 8000000000:66:593:0018. Даний будинок із земельною ділянкою було успадковано [PERSON] від його батьків - [PERSON] та [PERSON] . Отже, садовий будинок в м. Києві та земля під ним, як успадковані батьком відповідачів від його батьків, були його особистою приватною власністю. В подальшому указані садовий будинок та земля в м. Києві були продані батьком відповідачів 28.11.2017 р. згідно з договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак І. В. Грошові кошти, виручені від даного продажу, також були особистою приватною власністю батька відповідачів. Як свідчать надані позивачем договори купівлі-продажу земельних ділянок (реєстрові номери 639 та 641), а також договір купівлі-продажу житлового будинку в с. Савинці (реєстровий номер 637), право власності на які позивач просить суд визнати за нею, дані договори укладені та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. 18.01.2018 р. Спірні у даній справі будинок та земельні ділянки в с. Савинці придбані через півтора місяці після продажу батьком Відповідачів [PERSON] своїх власних садового будинку та землі під ним за власні кошти, виручені від продажу даної нерухомості. Представник [PERSON] вважає, що спірні у даній справі будинок та земельні ділянки, які придбані за кошти, належні особисто батькові відповідачів, [PERSON] , були особистою приватною власністю [PERSON] , а його дружина, [PERSON] не мала у цьому майні права спільної сумісної власності. На переконання відповідача, дві земельні ділянки та будинок, які позивач називає спільною сумісною власністю її померлої матері та її чоловіка, насправді не були спільною сумісною власністю даного подружжя, а були особистою приватною власністю батька відповідачів, [PERSON] . Зважаючи на це, позовні вимоги щодо визнання за Позивачкою права власності на частини будинку та земельних ділянок, які знаходяться в с Савинці, як на частку у спільному майні подружжя, на переконання [PERSON] , задоволенню не підлягають. Щодо визнання права власності на автомобіль, представник [PERSON] зазначає, що оскільки позивач не є спадкоємицею [PERSON] , вона не має права заявляти вимоги про припинення права власності відповідачів на автомобіль, який вони успадкували після свого батька. Згідно з нормами ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Отже, до визнання її співвласницею спірного автомобіля Позивач не має права заявляти вимоги про припинення права власності, оскільки вона не є співвласницею такого майна. 25.09.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, який мотивований тим, що позивачем отримано відмову нотаріуса у видачі Свідоцтв про право на спадщину на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , площею 90.80 кв.м., 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 3223785501:01:012:0020 площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 3223785501:01:012:0021, площею 0,1916 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства Враховуючи той факт, що відповідачі проживали окремо від батька, про що зазначено власне в Заяві про витребування доказів представника [PERSON] , останні не можуть достеменно володіти інформацією щодо порядку використання коштів в родині [PERSON] , в якій вони навіть не проживали, відтак, інформація щодо джерела походження коштів для купівлі спірного майна (від продажу особистої приватної власності спадкодавця [PERSON] ) є лише припущенням Відповідача-1, яке не підтверджене жодними належними і допустимими доказами. На переконання представника відповідача, факт продажу особистого майна [PERSON] і купівлі подружжям іншого майна через 2 місяці не має жодного причинно-наслідкового зв`язку в частині використання саме особистих коштів спадкодавця [PERSON] , а не спільних заощаджень подружжя, яке перебувало в шлюбі на час укладення договорів купівлі-продажу вже більше 20 років. Представник відповідача вважає, що відповідачі, як спадкоємці, не є суб`єктами спростування спільної сумісної власності, яким є лише один з подружжя, адже лише подружжя володіє інформацією і порядком використання коштів в родині, а ніяк не спадкоємець, який за життя спадкодавців ніколи з ними не проживав, проте заперечує ті факти, які саме подружжя не заперечувало за життя. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 22.08.2024 провадження по справі було відкрито та постановлено справу слухати за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав вказаних у позові та відзиві на позов. У судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] , повністю заперечила проти позовних вимог з підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судові засідання ніразу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.04.1997 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [PERSON] , яка після укладення шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до свідоцтва про народження відповідача [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження відповідача [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [INFO] померла [PERSON] . 18.01.2018 [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок [ADDRESS] . Продаж вчинено за 148 841 грн. Житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3223785501:01:012:0020 площею 0,25 га. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстровано в реєстрі за № 637. Цього ж дня, 18.01.2018, [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку з кадастровим номером 3223785501:01:012:0020 площею 0,25 га., яка розташована за однією адресою із придбаним будинком [ADDRESS] . Продаж вчинено за 62766,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстровано в реєстрі за № 639. Цього ж дня, 18.01.2018, [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку з кадастровим номером 3223785501:01:012:0021 площею 0,1916 га., яка розташована за однією адресою із придбаним будинком [ADDRESS] . Продаж вчинено за 33352,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстровано в реєстрі за № 641. Під час придбання будинку та обох земельних ділянок [PERSON] , як другий із подружжя, надала свою згоду на придбання у спільну власність її чоловіком, [PERSON] , зазначеного нерухомого майна. Вказана згода зафіксована у заявах від 18.01.2018. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки HYUNDAY MATRIX, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Дата реєстрації 19.08.2015. 01.07.2022 приватним нотаріусом Скоробагатько В. Д. (Київська обл, Білоцерківський район, селище Рокитне), було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] за № 28/2022. Відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 20.06.2024 № 70/02-14, спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , є [PERSON] , інших заяв станом на 20.06.2024 не надходило. Спадкова справа зареєстрована за № 4/2024. Відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В. від 24.09.2024 № 106/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини оспорюваного житлового будинку та двох земельних ділянок, оскільки спадкоємцем не надано документів, які посвідчують право власності спадкодавця на вказані частики у цьому майні. Зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після його смерті прийняли, подавши відповідні заяви, [PERSON] , (дружина), [PERSON] , (син), та [PERSON] , (донька). 02.05.2023 спадкоємцям, [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/6 частки на квартиру [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину на 2/6 частки на вказане спадкове майно не видавалися. Із договорів купівлі-продажу від 28.11.2017, які були витребувані судом за клопотанням представника [PERSON] , вбачається, що [PERSON] продав за 130470,00 грн садовий будинок, розташований у [ADDRESS] . Також цього ж дня [PERSON] продав за 596000 грн. земельну ділянку, розташовану за адресою садового будинку. Обидва договори купівлі продажу вчинені [PERSON] за згодою його дружини [PERSON] . Вище зазначений садовий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26.04.2006, а земельна ділянка на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.09.2002. Сторона позивача визнала той факт, що садовий будинок, розташований у [ADDRESS] , та земельна ділянку, розташовану за адресою садового будинку, належали [PERSON] на праві особистої власності, (успадковані після смерті його батьків). Позивач, вважаючи, що її матері належить 1/2 частки у спільному майні подружжя, батька відповідачів, а також те, що право відповідачів у спільній частковій власності на автомобіль є не значним, звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на материну частку у спільному майні подружжя, припинення права спільної часткової власності на автомобіль шляхом визнання за нею вцілому права власності та виплатою вартості часток іншим співвласникам, відповідачам. Норми права застосовані судом при вирішенні спору. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)\~таке припинення\~не завдасть\~істотної шкоди\~інтересам співвласника\~та членам\~його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. (ст.365 ЦК України) Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України) Відповідно до\~статей 1216-1218\~ЦК України,\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування\~здійснюється за\~заповітом або\~за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України) Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ст.1268 ЦК України) Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч. 1 ст.57 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст.60 СК України). Щодо наявності спору про право Як було встановлено судом, відповідно до листа приватного нотаріуса, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини оспорюваного житлового будинку та двох земельних ділянок, оскільки спадкоємцем не надано документів, які посвідчують право власності спадкодавця на вказані частики у цьому майні. Неможливість захистити своє право у інший, ніж судовий, спосіб, факт звернення до суду та подання заперечень стороною відповідача, свідчить про наявність спору про право між сторонами, за захистом якого позивач мав право звертатися. Тому заперечення відповідача, щодо відсутності спору по даній справі судом до уваги не беруться. Щодо наявності фату перебування у спільній сумісній власності оспорюваного майна Судом встановлено, що будинок, обидві земельні ділянки та автомобіль були придбані за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Під час придбання будинку та обох земельних ділянок [PERSON] , як другий із подружжя, надала свою згоду на придбання у спільну власність її чоловіком, [PERSON] , зазначеного нерухомого майна. Вказану згоду та умову придбання саме у спільну власність зафіксовано у трьох заявах від 18.01.2018. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС у справі № 595/324/17). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Застосовуючи вказаний правовий висновок при вирішенні даного спору, суд вважає, що тягар доведення того факту, що оспорюване майно належало на праві особистої власності [PERSON] , лежить на відповідачах, спадкоємцях другого з подружжя (чоловіка). На спростування вказаної презумпції представником [PERSON] вказував на те, що, оспорюване у даній справі, майно було придбано за рахунок особистих коштів спадкодавця, [PERSON] , який незадовго до такого придбання продав будинок, який йому перейшов у власність у порядку спадкування після його батьків. Водночас, як вбачається із матеріалів справи, будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований, було продано 28.11.2017, а оспорюваний будинок із земельними ділянками було куплено 18.01.2018 [PERSON] . На переконання суду сам розрив у часі у півтора місяці між продажем одного майна і придбання іншого не свідчить, що одне майно придбане за рахунок коштів, отриманих від відчуження попереднього майна. Окрім вказаного факту, інших доказів використання особистих коштів на придбання оспорюваного майна, матеріали справи не містять. Крім того, як встановлено судом житловий будинок та земельну ділянку будинком [ADDRESS] [PERSON] 18.01.2018 придбав за згодою своєї дружини, [PERSON] , як другого із подружжя. Суд зазначає, що відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Об`єднаної палати ВС від 03.06.2024 по справі № 712/3590/22, надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що презумпція спільності майна подружжя [PERSON] та [PERSON] належними та допустимими доказами не спростована, а тому суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , мати позивачки, мала у власності частку у спільному майні подружжя, а саме, у праві власності на оспорюваний житловий будинок, дві земельні ділянки та автомобіль. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після своєї матері у відповідності до вимог ЦК України, а тому, відповідно до приписів ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві, (позивачці), з часу відкриття спадщини. На переконання суду визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на частку у спільному майні її матері, як одного із подружжя, остаточно вирішить спір стосовно факту належності чи неналежності спірного будинку та земельних ділянок на праві спільної сумісної власності батькові та матері позивача та відповідачів, та надасть можливість сторонам спору оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] у безспірному порядку. Отже, позовні вимоги у частині визнання права власності у порядку спадкування на житловий будинок та дві земельні ділянки слід задовольнити повністю. Щодо припинення права власності на автомобіль Позивач, внісши на депозитний рахунок суду 40\~833,34 грн, просив припинити право на частку відповідачів у спадковому майні, автомобіль, шляхом виплати грошової компенсації в розмірі по 20 416,67 грн. кожному, визнати за позивачем право власності на автомобіль; виплатити відповідачам грошову компенсацію за належні їм частки у спадковому майні, автомобіль марки HYUNDAY MATRIX, 2007 \~ \~ \~ \~року випуску, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Заперечуючи проти позову, представник [PERSON] зазначає, що оскільки позивач не є спадкоємицею [PERSON] , вона не має права заявляти вимоги про припинення права власності відповідачів на автомобіль, який вони успадкували після свого батька. На переконання представника відповідача, згідно з нормами ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Отже, до визнання її співвласницею спірного автомобіля позивач не має права заявляти вимоги про припинення права власності, оскільки вона не є співвласницею такого майна. Вирішуючи спір у цій частині, суд звертає увагу на таке. Як вже зазначалося, презумпція того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, відповідачами не спростована. Отже, [PERSON] , у момент придбання спірного автомобіля під час перебування у зареєстрованому шлюбі, стала співвласником вказаного автомобіля. З моменту відкриття спадщини після смерті спадкодавиці, право на спадщину перейшло до її доньки, позивача, яка цю спадщину прийняла. На переконання суду, за доведеності факту прийняття спадщини, призуміюється і факт належності спадкоємцеві спадщини із часу її відкриття. (ст.1268 ЦК України) На відміну від будинку і земельних ділянок, право матері позивача у частку у спільній власності на автомобіль, ні відповідачами, ні представником не оспорювалися. Тому суд дійшов висновку, що ні презумпція належності автомобіля подружжю на праві спільної сумісної власності, (ст.60 СК України), ні презумпція належності спадкоємцеві спадщини з дня її відкриття (ст.1268 ЦК України) у судовому засіданні не спростована. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2024 року, справа № 524/8320/21,спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її\~на праві спільної часткової власності\~(частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. З огляду на те, що право на частку [PERSON] у автомобілі, як спільному майні подружжя, не оспорюється, так само як і право відповідача на спадщину на цю частку, визнання у судовому порядку спочатку за спадкоємцем права частку у праві на автомобіль, а потім припинення цього ж права на цей же автомобіль, є недоцільним. Ефективним способом захисту у цьому випадку буде вирішення спору шляхом припинення права одних із співвласників на частку та визнання права в цілому за іншим із співвласників на підставах та у порядку, визначеному ст. 365 ЦК України. \~Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 58 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), пункті 23 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)та підпункті 8.49 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22), спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Аналіз положень\~статті 365 ЦК України\~дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Частка відповідачів у спірному автомобілі становить по 1/6, частка позивачки - 1/2 + 1/6 = 2/3, тобто частки відповідачів є незначними, виділити їх в натурі є неможливим з технічної точки зору, спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим. За приписами частини другої статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зауважувала, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоб врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.\~Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється,\~не є обов`язковою.\~ Суд звертає увагу на те, що право вимагати припинення режиму спільної часткової власності належить співвласнику. Дія даної норми поширюється і застосовується незалежно від суб`єктного складу співвласників. А тому заперечення представника відповідача у тій частині, що оскільки позивач не є спадкоємицею [PERSON] , вона не має права заявляти вимоги про припинення права власності відповідачів на автомобіль, який вони успадкували після свого батька, суд до уваги не приймає. Згідно висновку експерта-оцінювача ТОВ «Експерт-Альянс» ринкова вартість оспорюваного автомобіля станом на 23.07.2024 становить 122500,00 грн. Заперечення представника відповідача, стосовно того, що замовником оцінки майна повинен бути власник, а позивачка ним не є, суд до уваги не приймає, оскільки вже було встановлено, що мати позивачки є співвласницею автомобіля, який був придбаний за час шлюбу, хоча і оформлений на її чоловіка. Відповідачі доказів іншої вартості автомобіля суду не надали. Відповідно до платіжної інструкції від 25.09.2024 позивачкою внесено кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА в Київській області в сумі 40833,34 грн. Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права). На переконання суду, визнання права власності на автомобіль за одним із спадкоємців, (позивачем), та грошова компенсація частки у цьому спільному майні іншим із співвласників, (відповідачам), остаточно вирішить спір між сторонами, а тому ця позовна вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved