Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1493399, відповідно до якого відповідачка отримала позику в розмірі 13\~000 гривень, шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок, строком кредитування 30 днів, до 03 лютого 2020 року. Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 1 560,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 5 850,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки за договором фіксована (п. 1.5.2. договору). Внаслідок неналежного виконання зобов`язань заборгованість відповідачки за договором становить: 38\~610 грн., з яких: 13\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17\~550 грн. заборгованість за відсотками, 1\~560 грн. заборгованість за комісійними винагородами, 6\~500 грн. заборгованість за пенею. 16 червня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджі Фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги №001, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №1493399 від 04 січня 2020 року в розмірі 38\~610 грн. Оскільки відповідачка заборгованість за кредитним договором не погашає просив стягнути з неї заборгованість у розмірі 38\~610 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6\~000 грн. Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачці роз`яснено право на подання відзиву на позов. 28 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка зазначила, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у неї кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати заборгованість. Додатки до договорів факторингу без банківської виписки особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують, яку суму коштів вона отримала за договором, яка частина тіла кредиту та відсотків нею сплачена, яка частина не сплачена стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування. Заявлена до стягнення сума процентів не грунтується на умовах договору і розрахунку, наданому позивачем. Умова кредитного договору, що передбачає сплату комісії за обслуговування кредиту є неправедливою, суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Нарахування комісійної сплати є незаконним, оскільки споживач повинен бути повністю проінформований про послугу яка йому надається перед тим, як її буде надано. Крім цього позивач не надав їй паспорт споживчого кредиту, який повинен надаватись для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Такі дії розглядаються як нечесна підприємницька практика в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу, не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого Президент України підписав указ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, та відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України «Про правовий режим воєнного стану» постановив ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Особа, яка порушила зобов`язання, зільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ст. 617 ЦПК України). Торгово-промислова палата України оприлюднила лист №2025/02.0-7.1. від 28 лютого 2022 року, яким засвідчила форс- мажорні обставини (обставини непереборної сили), тобто військову агресію рф проти України, підтвердивши, що дані обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб. Тому, з урахуванням викладеного просила в позові відмовити. 20 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що при введенні одноразового ідентифікатора відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача та офіційному веб-сайті товариства. Умовами договору передбачений розмір кредиту 13\~000 грн., строком кредитування 30 днів (з 04 січня 2020 року) та термін (дата) повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування до 03 лютого 2020 року. Доводи відповідачки, що їй не надано паспорт споживчого кредиту не відповідають обставинам справи та спростовуються п. 5 кредитного договору. Доказами, які підтверджують наявність у відповідачки заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, яка сформована та надана первісним кредитором підтверджує законність нарахування розміру заборгованості. Оскільки відповідачка не повернула кредит в розмірі 13\~000 грн., то нарахування процентів є правомірним, а пеня нарахована відповідно до умов кредитного договору з 04 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року, коли особливий період на території України запроваджений не був. Тому, оскільки відповідачка зобов`язання за кредитним договором не виконала, доказів, які б спростовували правильність розрахунку заборгованості, складеного позивачем суду не надала посив позов задовольнити. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №1493399 від 04 січня 2020 року відповідачка отримала кредит у розмірі 13\~000 грн. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Відповідно до кредитного договору відповідачка отримала кредит на строк 30 днів, з кінцевим терміном погашення не пізніше 03 лютого 2020 року, проценти за користування кредитом 5 850 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день користування (а.с. 38-43, 54) 16 червня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги №001, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №1493399 від 04 січня 2020 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.61-75, 77) Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №001 від 16 червня 2020 року залишок боргу відповідачки на момент відступлення прав вимоги становить: 38\~610 грн., з яких: 13\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17\~550 грн. заборгованість за відсотками, 1\~560 грн. заборгованість за комісією, 6\~500 грн. заборгованість за пенею (а.с.77) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформапційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощену процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, встановленому статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. \~ \~ \~ \~Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору №14933 від 04 січня 2020 року, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідорк односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №1493399 від 04 січня 2020 року не виконала, у передбачений у договорі строк, до 03 лютого 2020 року кошти (суму позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 13 000 грн. Таким чином заборгованість відповідачки за тілом кредиту за вказаним договором становить 13\~000 грн., тому вимога позивача в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язани й повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою та відповідачкою кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а остання зобов`язалась повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк 30 днів. Таким чином позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого стронами строку кредитування 30 днів 03 лютого 2020 року (останній день). Зі змісту договору вбачається, що проценти (відсотки) за користування кредитом визначені у розмірі 5 850 грн. (а.с. 38). Досліджена судом відомість про щоденні нарахування та погашення (а.с. 29-31) свідчить про те, що визначений позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строків кредитування, а тому є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідачки підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором в розмірі 5 850 грн. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідачка умови кредитного договору №1493399 від 04 січня 2020 року належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 20 410, яка складається з: 13\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5850 грн. заборгованість за відсотками, 1 560 грн. заборгованість за комісією. Підстав для\~стягнення з\~відповідачки пені у розмірі 6\~500 грн. не вбачається, оскільки кредитний договір не містить умов щодо її нарахування. Згідно із ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 280,53 грн., виходячи з розрахунку: 20 410,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 38\~610 грн. (розмір заявлених позовних вимог). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки витрати позивача на правову допомогу у розмірі 6 000 гривень не є пропорційними та співмірними предмету спору, то суд вважає за необхідне стягнути 3000 гривень на відшкодування вказаних витрат.

Outcome: partial