Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

06 вересня 2024 року Верховний Суд постановив ухвалу, якою визначив підсудність справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Святошинському районному суду міста Києва. Справа надійшла до суду 20 вересня 2024 року. Позов обґрунтований тим, що: -18.09.2021 громадянин України [PERSON] та громадянка Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1985; -наразі шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, ведення спільного господарства та сумісне проживання неможливе, оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю; -майнові спори відсутні, дітей подружжя не має. 30 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору 11 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 12 грудня 2024 року. У судове засідання позивач не з`явився. 11 грудня 2024 року представник позивача, адвокатка Чеховська Д.Р., подала заява про розгляд справи без її участі та участі позивача; позовну вимогу підтримала, просила її задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. 11 грудня 2024 року представник відповідачки, адвокат Щербина Б.С., подав заява про розгляд справи без його участі та участі відповідачки. До заяви долучив заяву відповідачки про визнання позову, справжність підпису на якій засвідчено заступником державного нотаріуса, доктора Андреа Грюн, магістром Мартіною Вольтбіш у місті Відні, Австрійська Республіка, 18.11.2024. Апостиль засвідчено Головою Земельного суду у цивільних справах Відня 19.11.2024 під № 101 Jv 13938/24s (а.с. 58-61). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив таке. 18 вересня 2021 року між позивач і відповідачка зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18.09.2021, актовий запис № 1985 (а.с. 6). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 5 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 22.11.1984, що ратифікований Україною згідно із Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Отже, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У справі, що розглядається: - позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені, шлюб має формальний характер; - відповідачка позовну вимогу визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала; - у заяві про визнання позову [PERSON] просила відновити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам статті 113 ЦПК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу дійсно суперечить інтересам сторін. Отже, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 2671-4247-3913-2950 від 08.10.2024 (а.с. 53). Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved