Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У березні 2024 року позивач, діючи в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати недійсним з моменту укладення інвестиційний договір від 19.08.2002 № 15 на проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень [ADDRESS] , підписаний між державним підприємством «Наш Дім» в особі директора Хоменка Анатолія Семеновича та [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашкова А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26.07.2019, індексний номер: 47961308 та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1880873480000); витребувати від [PERSON] на користь держави в особі Фонду державного майна України нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 51,1 кв. м. в житловому будинку [ADDRESS] , яке зареєстроване як нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м; стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що згідно з наказом Державного комітету промислової політики України від 05.04.2001 року № 146 на баланс підприємства «Наш дім» прийнято, в рахунок збільшення статутного фонду, житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2010, справа № 50/371-б, порушено провадження про визнання ДП «Наш Дім» банкрутом. Згідно з проведеною інвентаризацією основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, розрахунків та інших статей балансу ДП «Наш Дім» за 2019 рік житловий будинок [ADDRESS] перебував на балансі державного підприємства. На підставі акту приймання-передачі, затвердженого головою Фонду державного майна України від 01.11.2022, єдиний майновий комплекс Державного підприємства «Наш дім» (у тому числі, будинок [ADDRESS] ) передано із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна України. У подальшому нежитлове приміщення площею 51,1 кв. м в будинку [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] як нежитлове приміщення 16, загальною площею 45,6 кв. м, у житловому будинку [ADDRESS] . Рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] (з відкриттям розділу) на нежитлове приміщення 16, загальною площею 45,6 кв. м., у житловому будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1880873480000), прийнято на підставі інвестиційного договору від 04.09.2002 року № 15, підписаного між директором ДП «Наш Дім» Хоменком А. С. та [PERSON] , акту приймання-передачі від 27.03.2003 та технічного паспорту від 22.07.2019, виданого ТОВ «БТІ-Єврофасп». Згідно з інформацією Міністерства економіки України від 20.07.2022 № 2812-09/50291-05, ДП «Наш Дім» від 30.06.2022 № 89, від 23.05.2023 № 15/5 інвестиційний договір від 19.08.2002 № 15, на підставі якого зареєстровано право власності на спірне приміщення за [PERSON] , органом управління не погоджувався та з державним підприємством «Наш дім» не укладався. Нежитлове приміщення 16, що є частиною підвалу житлового будинку [ADDRESS] , є державною власністю і не відчужувалось. Рішення стосовно відчуження або приватизації приміщення підвалу, в тому числі частини приміщення підвалу загальною площею 51,1 кв. м. в житловому будинку [ADDRESS] , не приймались приміщення не приватизувалось. Вказане свідчить про те, що спірне майно у встановленому законом порядку не відчужувалось. Таким чином, вважає, що спірне нежитлове приміщення 16, площею 45,6 кв. м, в підвалі житлового будинку [ADDRESS] (яке насправді є нежитловим приміщенням підвалу, площею 51,1 кв. м, в будинку [ADDRESS] ), є державною власністю і вибуло з володіння держави поза волею власника, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу було направлено до електронного кабінету учасника справи та на зазначені адреси електронної пошти сторін. 30.05.2024 від Фонду державного майна України надійшли пояснення щодо позову, у яких просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі, з підстав викладених у ній. 24.08.2024 від представника ДП «Наш дім» - адвоката Невкритого В. Ю. надійшло клопотання про визнання позову, у якому повністю визнає позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник Голосіївської окружної прокуратури м. Києва у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник Фонду державного майна України у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Наш дім» у судове засіданні не з`явився, повідомлявся належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання представника ДП «Наш дім» про визнання позову. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з`явився, повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових документів на зареєстровану адресу проживання, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін, їх представників, суд, виходить із наступного. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України). Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання сторонам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved