Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В жовтні 2024 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги за яким обґрунтувала тим, що 24 серпня 2024 року [PERSON] порушив правила тримання собак, а саме допустив самовільний вигул свого собаки породи німецька вівчарка на кличку «Лорд», без намордника, внаслідок чого собака вкусив за ногу малолітнього [PERSON] . Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП. Внаслідок нападу собаки малолітній [PERSON] отримав ушкодження у вигляді рани задньої поверхні верхньої третини правої гомілки. На лікування [PERSON] позивач витратила грошові кошти у розмірі 2043 гривень 95 копійок. У зв`язку з цим, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2043 гривень 95 копійок, а також завдану моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 3. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Позивач підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] визнав пред`явлений до нього позов у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 24 серпня 2024 року близько 14 години 00 хвилин в [ADDRESS] [PERSON] порушив правила тримання собак, а саме допустив самовільний вигул свого собаки породи німецька вівчарка на кличку «Лорд», без намордника, як наслідок собака вкусив за ногу малолітнього [PERSON] , 2014 року народження. Вказані обставини підтверджуються копією постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, та копією довідки про розгляд звернення чергового лікаря від 24 серпня 2024 року (а.с.24,38). [PERSON] , [INFO] , доводиться рідним сином [PERSON] , згідно з відміткою в паспорті громадянки України, виданого на ім`я [PERSON] (а.с.6-12). Спірні правовідносини врегульовані гл.82 «Відшкодування шкоди» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в п.2 постанови №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справи за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.4 вказаної постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За змістом ч.1 та ч.2 ст.180\~ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. В силу ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.1 ч.2 та ч.3 ст.23\~ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом\~ч.1\~ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положення ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч.1 та ч.4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що 24 серпня 2024 року [PERSON] в КНП «ББЛІЛ» був встановлений діагноз: укус тварини правої нижньої кінцівки. Зі змісту висновку експертного обстеження №76 від 04 вересня 2024 року (а.с.39) вбачається, що при судово-медичному обстеженні [PERSON] , [INFO] , виявлено рану по задній поверхні верхньої третини правої гомілки. Виявлене ушкодження могло утворитися від дії зубів тварини, в строк та за обставин, які вказує потерпілий з матір`ю при освідуванні: «24 серпня 2024 року дитина їхала по вулиці на самокаті, з двору вибіг собака вівчарка, кинулася на сина і укусила за ногу». З копій фіскальних чеків (а.с.15-19) встановлено, що [PERSON] витратила на лікування сина грошові кошти у розмірі 2043 гривень 95 копійок. Зважаючи на те, що [PERSON] є винним у заподіянні шкоди, проте він відмовляється добровільно відшкодувати позивачу понесені витрати на лікування сина. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на лікування у розмірі 2043 гривень 95 копійок. Крім цього, суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що внаслідок ушкодження здоров`я [PERSON] зазнав душевних переживань та страждань. Дана обставина вказує на те, що діями [PERSON] заподіяна також моральна шкода. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, а також вимоги щодо розумності та справедливості розмір заподіяної моральної шкоди становить 5000 гривень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] добровільно відшкодував\~заподіянуморальну шкоду. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України удовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду [PERSON] не сплачувала судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, оскільки на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Позовні вимоги [PERSON] задоволені. При цьому, [PERSON] визнав, пред`явлені до нього позовні вимоги. Тому, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved