Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що 20.09.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/4190077. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300000,00 грн. на споживчі потреби, строком до 19.09.2027 із сплатою 12,00 % річних. Банк свої зобов`язання виконав, кредит надав, проте [PERSON] умови кредитного договору порушила, кредит у строки передбачені графіком не повертає, проценти та комісію, передбачені умовами кредитного договору не сплачує. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 416325,37 грн. та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильність розрахунків щодо заборгованості за кредитним договором. Вказує, що тільки після закінчення воєнного стану та у тридцяти денний строк заборгованість стане простроченою, при цьому посилається на лист Торгово-промислової палати України. Комісійна винагорода, яку позивач просить стягнути є незаконною. Внаслідок військової агресії з боку рф та враховуючи стан здоров`я відповідача, остання перебуває в скрутному матеріальному становищу та не має змоги сплачувати кредит. Крім того, не погоджуючись із позовними вимогами, [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просить визнати пункт 1.4.2 кредитного договору № 1/4190077 від 20.09.2021, укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] недійсним. Подану зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що п. 1.4.2 кредитного договору передбачає сплату банку позичальником окрім 12 % річних за користування кредитом ще і 1,80 % від суми кредиту щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості. [PERSON] вважає, що вказане положення кредитного договору є несправедливим по відношенню до споживача та не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Представник АТ «Креді Агріколь Банк» подав відповідь на відзив. Відповідно до якої вказує, що банк надав повний розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписки з рахунку, відтак доводи [PERSON] в цій частині є безпідставними. Посилання [PERSON] на форс-мажорні обставини згідно листа ТПП вважає необґрунтованими, оскільки [PERSON] не надала суду відповідного сертифікату ТПП. Доводи боржника щодо стягнення комісії представник позивача спростовує тим, що [PERSON] , укладаючи кредитний договір ознайомлена із паспортом споживчого кредиту, підписавши договір визнала його умови, та протягом 14 днів не зверталась до банку із заявою про розірвання кредитного договору. Представник [PERSON] подав заперечення на відповідь АТ «Креді Агріколь Банк» на відзив [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав, що представники банку намагається маніпулювати положенням чинного законодавства, а положення про комісію є нікчемним. Представник АТ «Креді Агріколь Банк» подав відзив на зустрічну позовну заяву та просив у її задоволенні відмовити. Вказав, що позичальник з умовами договору ознайомлена, примірник паспорту споживчого кредиту нею підписано, відтак остання висловила свою згоду щодо положень кредитного договору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.11.2023 зустрічний позов [PERSON] до АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору прийнято до спільного розгляду із первісним позовом АТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом АТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.05.2024, яка занесена до протоколу судового засідання замінено АТ «Креді Агріколь Банк» на його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт». Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.05.2024, яка занесена до протоколу судового засідання замінено неналежного відповідача за зустрічним позовом АТ «Креді Агріколь Банк» на ТОВ «Глобал Спліт» та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - АТ «Креді Агріколь Банк». Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.05.2024, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Постановою Київського апеляційного суду від 25.07.2024 ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01.05.2024 про заміну первісного позивача залишено без змін. Представник ТОВ «Глобал Спліт» - Петренко М.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав, заперечував щодо задоволення зустрічної позовної заяви та просив у її задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо задоволення первісної позовної заяви, просив у її задоволенні відмовити. Зустрічну позовну заяву підтримав, з викладених підстав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Креді Агріколь Банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справ повідомлений належним чином. Вислухавши вступне слово представників ТОВ «Глобал Спліт», [PERSON], дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 20.09.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1/4190077. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 300 000,00 грн. строком на 72 місяці - з 20.09.2021 по 19.09.2027. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору), як день повернення кредиту. Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надано позичальнику на споживчі потреби, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Відповідно до п. 1.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку щомісячно процентну винагороду у розмірі 12,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував отримання останньої кредитних коштів, у розмірі визначеному п. 1.1. кредитного договору, відтак вказана обставина не підлягає доведенню згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦПК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525-526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У відповідності з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору № 1/4190077 від 20.09.2021 станом на 27.06.2023 у відповідача за первісним позовом [PERSON] виникла заборгованість, яка складається з строкової заборгованості - 226134,88 грн., прострочена заборгованість - 53038,98 грн., прострочені відсотки - 44700,10 грн., нараховані відсотки - 651,41 грн. 19.01.2024 АТ «Креді Агріколь Банк» повідомило [PERSON] про заміну кредитора за укладеним з нею кредитним договором № 1/4190077 від 20.09.2021 на ТОВ «Глобал Спліт» та необхідність сплати новому кредитору грошових коштів (а.с. 24 , т.1). Представник [PERSON] , заперечуючи розмір вказаної заборгованості, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належні, достовірні та допустимі докази відсутності вказаної заборгованості перед позивачем. Доводи сторони відповідача за первісним позовом [PERSON] про наявність форс мажорних обставин, як підстава для звільнення від сплати простроченої заборгованості за кредитним договором суд до уваги не приймає, враховуючи наступне. ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Так, Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №912/750/22 виклав висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону «Про торговопромислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Крім того, суд звертає увагу на те, що письмові матеріали справи не містять сертифікат у розумінні ст.14-1 Закону України «Про торговопромислові палати в Україні», та відсутні докази на підтвердження відсутності заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» підлягає стягненню заборгованість, яка складається з: строкова заборгованість - 226134,88 грн., прострочена заборгованість - 53038,98 грн., прострочені відсотки - 44700,10 грн., нараховані відсотки - 651,41 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості щодо комісії, простроченої комісії та зустрічної позовної заяви в частині визнання п. 1.4.2. кредитного договору № 1/4190077 від 20.09.2021, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору № 1/4190077 від 20.09.2021 позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,80 % від суми кредиту, заманеної в п. 1.1. договору. Підписанням договору позичальник замовляє у банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно -консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості , своєчасності сплати платежів тощо. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 вказав, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові про що вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту - постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності - постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) вказав, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та відсутність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією 91800 грн. (5400+86400= 91800). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» судового збору у розмірі 4867,88 грн. (1) 324525,40*100/416325,37=77,95%; 2) 6244,88*77,95%/100=4867,88). З ТОВ «Глобал Спліт» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підстав викладеного,

Outcome: partial