Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Вона з відповідачем перебуває шлюбі з 18.12.2020 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Їх спільне життя не склалось, понад пів року тому вони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства, не проявляють турботу один про одного. За таких обставин вона вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх спільним з відповідачем інтересам, відновлювати сімейні стосунки вона сенсу не бачить. Їх спільний син наразі зареєстрований та проживає разом з нею, відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Враховуючи викладене просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття тобто до [INFO] . Також просить стягнути з відповідача на її користь сплачений при зверненні до суду судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 18.07.2024 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2024 року справу розподілено судді [PERSON] . Ухвалою судді Нероди Л.М. від 29.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. На підставі розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Бєлової А.С. від 24.09.2024 року №511-р, у зв`язку з припиненням повноважень судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області [PERSON] відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2024 року №2679/2/15-24 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року справа розподілена судді Подоляк Я.М. Ухвалою судді Подоляк Я.М. від 03.10.2024 року заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті вимог подала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того, просить після розірвання шлюбу просить повернути їй її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач в\~судові засідання,\~призначені на\~29.11.2024\~та 20.12.2024,\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином шляхом\~направлення судових\~повісток засобами\~поштового зв`язку\~на адресу\~місця його\~проживання,\~зареєстровану в\~установленому порядку.\~При цьому,\~поштове відправлення\~з судовою\~повісткою на\~29.11.2024\~було отримано\~адресатом,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення,\~а поштове\~відправлення з\~судовою повісткою\~на 20.12.2024\~повернулось на\~адресу суду\~з відміткою\~про невручення\~у зв`язку\~з відсутністю\~адресата за\~вказаною адресою.\~Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. 20.12.2024 на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 18.12.2020 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , про що складено актовий запис №321. Згідно з копією свідоцтва серія [NUMBER] , виданого Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання від 08.10.2024 року № 14-01/14817, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання від 11.11.2021 року, №14-02/16889 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, вони припинили відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач не бажає примирення з відповідачем та не має наміру на збереження шлюбу, тому наполягає на його розірванні. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , і мають однаковий обов`язок по утримуванню дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року\~постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 18.07.2024 року. Норми п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК\~України вказують, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, зважаючи на вищенаведене та з урахуванням рівності обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина також підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно\~ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позові просить після розірвання шлюбу відновити їй її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору у цій частині вимог, а також на користь позивача судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп, які були сплачені останньою за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved