Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року у справі № 753/7005/22 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за аліментами задовольнено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень, стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 350. 07 листопада 2024 року адвокат Рожина О.Г. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила покласти судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу адвоката Рожиної О.Г., понесених [PERSON] при вирішенні даної справи № 753/7005/22 в суді першої інстанції, стягнувши такі у загальній сумі 25 000,00 грн. (без ПДВ) з [PERSON] . Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07 листопада 2024 року заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. Судове засідання з розгляду вказаної заяви призначено на 11 грудня 2024 року. 10 грудня 224 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просив заяву про ухвалення додаткового рішення розглядати за відсутності представника позивача, зазначила, що [PERSON] підтримує заяву у повному обсязі на наполягає та повному її задоволенні з огляду на те, що саме протиправні дії відповідача призвели до необхідності звернення із позовом до суду і зверненням до адвоката, і саме з вини відповідача (неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи, а також клопотання про зупинення провадження у справі), розгляд цієї справи тривав два роки. Відповідач у поданій 03 грудня 2024 року до суду заяві просив зупинити розгляд питання про ухвалення додаткового рішення до вирішення справи в суді апеляційної інстанції, оскільки обидві сторони звернулися з апеляційним скаргами на рішення суду від 03 червня 2024 року. У судове засідання сторони не прибули. Як передбачено частинами першою, третьою статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьою статті 2 ЦПК України). За результатами дослідження матеріалів справи встановлено, що під час ухвалення рішення не було вирішено питання про судові витрати позивача, що відповідно до положень статті 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. Як передбачено частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача - адвокат Рожина О.Г. у судових дебатах зазначила, про подання доказів про понесені судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Із заявою про надання доказів витрат на професійну правничу допомогу представник позивача звернулася до суду 07 червня 2024 року, тобто у строк, передбачений ст. 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої-третьої статті 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як визначено частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження розміру витрат на надання професійної правничої допомоги представник позивач надала - договір про надання адвокатом правової допомоги № 14-10/2022 від 14 жовтня 2022 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Рожиною О.Г., та Додаткову угоду № 1 до цього Договору, відповідно до п. 1 якої Адвокат надає Клієнту правову допомогу у цивільній справі № 753/7005/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам. Пунктом 6 цієї Додаткової визначено, що розмір гонорару за правову допомогу становить загальну суму грошових коштів за відпрацьований адвокатом час, що обліковується в годинах та хвилинах, виходячи з базової ставки 2500 грн. без ПДВ за 1 год. роботи Адвоката. - акт № 4 прийому надання правової (правничої) допомоги від 03 червня 2024 року, відповідно до пункту 1 якого Адвокат надав, а Клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 14-10/22 віл 14.10.2022 року та Додаткової угоди № 1 від 14.10.2022 року в об`ємі з деталізацією кожного їх виду, у період з 14 жовтня 2022 року по 03 червня 2024 року, а саме: (1) Підготовка заяв по суті справи та процесуальних заяв/клопотань у справі № 753/7005/22: - клопотання про долучення доказів - 30 хв.; - додаткові письмові пояснення у справі - 30 хв.; - відповідь на відзив - 60 хв.; - заперечення на заяву про зупинення розгляду справи - 30 хв.; - заява про поновлення провадження у справі - 30 хв.; - заява про зміну розміру позовних вимог 180 хв. Всього 360 хв. (6 годин). (2) участь адвоката у судових засіданнях 22.02.2023 (20 хвилин), 28.03.2023 (30 хвилин); 11.04.2023 (30 хвилин); 01.04.2024 (30 хвилин), 22.05.2024 (120 хвилин), 31.05.2024 (40 хвилин) - всього 240 хвилин (4 години). Пунктом 2 Акту визначено, що загальний розмір виплати гонорару за цим Актом становить 25 000 грн., з розрахунку 10 год х 2500 грн. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Як передбачено ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Беручи до уваги, що спір у цій справі виник внаслідок несвоєчасної і не у повному обсязі сплати відповідачем аліментів на утримання дітей, що свідчить про неналежне виконання ним свого обов`язку з утримання дітей і не відповідає їх найкращим інтересам, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у цій справі слід покласти на боржника. З огляду на складність справи та виконаних адвокатом розрахунків, обсяг та повноту виконаних адвокатом робіт, кількість судових засідань, у яких брав участь представник позивача, процесуальну поведінку відповідача (неодноразова зміна представників, оскарження дій виконавця під час розгляду справи) та зумовлену цим тривалість розгляду справи і кількість проведених у ній судових засідань, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що за обставинами цієї справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. відповідають наведеним вище критеріям та є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, заява адвоката Рожиної О.Г. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 753/7005/22 підлягає задоволенню.

Outcome: approved