Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 03 червня 1978 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб про що в книзі реєстрації шлюбів 03.06.1978 зроблено відповідний актовий запис за № 323. Реєстрація шлюбу між позивачем та відповідачем підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду з цим позовом про розірвання шлюбу усі діти які народилися у шлюбі з відповідачем є повнолітніми. Під час шлюбу з відповідачем стосунки між подружжям погіршилися, а згодом припинилися зовсім. Причиною такого розладу стало різне ставлення до життя, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Відповідач [PERSON] залишив сім`ю, припинив спільно проживати зі мною та дітьми понад 25 років тому і з того часу проживає окремо. Відповідач участі у подружньому житті не приймає. Протягом усього тривалого часу проживання окремо, хоч і перебуваючи у шлюбі з відповідачем, вони стали один для одного чужими людьми, будь-яке спілкування та сімейні відносини між ними остаточно припинилися, спільне господарство не ведеться, кожен із них живе окремим життям та якої небуть участі у житті іншого з подружжя не приймає і відновлювати подружні стосунки не бажає. Протягом тривалого часу позивач не має зв`язку з відповідачем, а відповідач із свого боку також не контактує з нею та не повідомляє про себе жодних відомостей. Вказує, що станом на сьогодні подружні стосунки відсутні, як відсутнє і спілкування, оскільки спільності та бажання контактувати уже немає, спорідненості не відчувають. Кожен з нас живе окремим життям, не приймаючи участі у вирішенні справ одне одного. Взаємодопомога та піклування одне про одного між ними відсутні та й взагалі неможливі. Примирення з метою збереження шлюбу з відповідачем неможливе, що пов`язано з тривалим (понад 25 років) проживанням окремо та враховуючи, що протягом цього періоду кожен із подружжя облаштував власне життя. На підставі викладеного просить суд шлюб, укладений між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 323 від 03.06.1978 - розірвати. Ухвалою від 03.07.2024 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Судове засідання у справі було призначене на 18.12.2024 року на 16 год. 10 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 1978 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів 03.06.1978 зроблено відповідний актовий запис за № 323, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно. У шлюбі у позивача з відповідачем народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як стверджує позивачка, що станом на сьогодні подружні стосунки відсутні, як відсутнє і спілкування, оскільки спільності та бажання контактувати уже немає, спорідненості не відчувають. Кожен з нас живе окремим життям, не приймаючи участі у вирішенні справ одне одного. Взаємодопомога та піклування одне про одного між ними відсутні та й взагалі неможливі. Відповідно до ч. 1 ст. 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved