Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом , яким просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 03.04.2021 року у сумі 14000 доларів США, а також 3 % річних у смі 1238 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6014, 68 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: у березні 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням позичити їй грошові кошти. Своє прохання відповідач мотивувала тим, що вона займається підприємницькою діяльністю і для розвитку бізнесу їй терміново потрібна значна сума грошових коштів. [PERSON] переконувала позивача, що має значний досвід у сфері торгівлі, добре орієнтується у ринкових відносинах, ретельно проаналізувала тенденції у відповідних сферах торгівлі та розробила надійну бізнес-стратегію, для реалізації якої їй бракує грошових коштів. Позивач вказує, що за час знайомства з відповідачем, остання складала враження добре забезпеченої, ділової людини, яка цінує власну репутацію, однак, для того щоб додатково пересвідчитися в правдивості її слів, позивач здійснив перевірку відомостей про [PERSON] у Єдиному державному реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого, [PERSON] дійсно зареєстрована як фізична особа-підприємець, дата державної реєстрації 01.10.2019, номер запису в Єдиному державному реєстрі: 24800000000234359. Отже, не маючи підстав сумніватися в правдивості слів та відкритості намірів відповідача, 03\~квітня 2021\~року [PERSON] разом з\~ [PERSON] \~уклали договір\~позики та\~в той\~же день\~[PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 14\~000 доларів СІЛА. Підтвердженням укладення договору позики є боргова розписка, власноруч написана і підписана відповідачем. Відповідно до змісту вказаної розписки, [PERSON] було надано грошові кошти у сумі 14 000, 00 (чотирнадцять тисяч) доларів СІЛА [PERSON] .зазначена дата повернення до 15 травня 2021 року. Незважаючи на досягнуту домовленість та тривалий час користування позикою, [PERSON] взяті на себе боргові зобов`язання так і не виконала, що спричинило порушення майнових прав позивача. В усному порядку відповідач запевняла, що має тимчасові фінансові труднощі, які минуть найближчим часом, і вона зможе здійснити розрахунки за своїми борговими зобов`язаннями. Оскільки позиція [PERSON] не змінювалася впродовж тривалого часу, 27 жовтня 2021 року позивач був змушений звернутися до неї з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідач не відреагувала на надіслану позивачем письмову\~вимогу та\~не виконала\~свої боргові\~зобов`язання у\~досудовому порядку,\~також почала\~ігнорувати телефонні\~дзвінки та\~уникати зустрічей\~з позивачем.\~Вказані обставини\~вимусили позивача\~звернутися до\~суду з\~позовною заявою\~про стягнення\~суми боргу\~у розмірі\~140000\~доларів США.\~Також позивач,\~посилаючись на\~вимоги ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України,\~ просить\~стягнути 3\~%\~річних від\~суми боргу\~у \~розмірі 1238\~доларів США,\~за період\~з 16.05.2021\~по 25.04.2024\~р. 26.04.2024 року до суду надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче засідання, задоволено клопотання про забезпечення позову. У судовому засіданні позивач та його представник у повному обсязі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник до судового засідання не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Представник відповідача надала заяву, якою просила проводити судове засідання за її відсутності. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 03 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила (отримала) у грошові кошти в сумі 14000 доларів США., що в еквіваленті складало 385000 грн. та зобов`язалась їх повернути 15 травня 2021 року. Також зазначила, що у разі неповернення в якості компенсації крім основної суми боргу зобов`язалася сплатити 1400 доларів США. У визначений термін позичальник борг не повернула, матеріали справи не містять відомостей, з яких вбачається, що відповідачка взяті на себе зобов`язання виконала -грошові кошти повернула. 27 жовтня 2021 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу. Але відповіді не отримав. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Отже судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з позики та позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми боргу у сумі 140000 доларів США. Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3 % річних. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а саме 14000 доларів США. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 14 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, що становить 1076 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 14 000,00 доларів США х 1076 день х 3 : 100 : 365 = 1238 доларів США. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в загальній сумі розмірі 6014 (шість тисяч чотирнадцять) грн. 18 коп.

Outcome: approved