Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

покликаючись на те, що їх повнолітній син [PERSON] навчається на четвертому курсі денної форми навчання (стаціонар) Приватного навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені Степана Дем`янчука", а зі своїх доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання сина та його утримання, позивач у поданій до суду 11 жовтня 2024 року позовній заяві просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 5 000 грн. щомісячно на період навчання сина до досягнення ним двадцяти трьох років. У поданій до суду заяві від 18 листопада 2024 року позивач позов підтримує. Стверджує, що вона не подавала на примусове виконання виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дитини, коли вона була неповнолітньою, оскільки батько надавав кошти добровільно. Представник відповідача адвокат Олексій Домецький у відзиві позов не визнав. Вважає. що вимога про стягнення аліментів у вказаному розмірі не відповідає вимогам чинного законодавства, розмір аліментів є необгрунтовано великим, не враховує реального матеріального становища відповідача та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення справи. Вказує, що відповідач є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок загального захворювання з ураженням внутрішніх органів, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 725 грн., яка є єдиним його доходом. Крім того, зазначає, що відповідач добровільно 19.01.2023 сплатив кошти у розмірі 12 950 грн. за навчання сина, а пізніше 11 січня 2024 року повторно сплатив кошти на оплату навчання в розмірі 13 950 грн. Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві від 18 листопада 2024 року позивач просить розгляд справи здійснювати у її відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив такі обставини. Син сторін [PERSON] , [INFO] , навчається на четвертому курсі денної форми навчання у Міжнародному економіко-гуманітарному університет імені академіка Степана Дем`янчука, на платній основі. Згідно з договором надання освітніх послуг з підготовки бакалавра у Приватному вищому навчальному закладі МЕГУ імені академіка Степана Дем`янчука №027/28 від 01 вересня 2022 року оплата за навчання складає 29 300 грн. за 2024 рік. Відповідно до витягу з реєстру Білокриницької територіальної громади №2024/011782833 від 30.09.2024 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з матір"ю, яка змінила своє прізвище у зв"язку з укладенням шлюбу. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок загального захворювання з ураженням внутрішніх органів з 01.10.2024 по 30.09.2025, що підтверджується довідкою до акту медико-соціальної комісії серії 12 ААГ №910626. Згідно з рішенням про перерахунок пенсії №172850018100 від 24.10.2024 року [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 725 грн. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ст.1\~Закону України\~"Про\~прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до\~ст.7\~Закону України\~"Про\~Державний бюджет\~України на\~2024\~рік"\~розмір прожиткового\~мінімуму на\~одну працездатну\~особу становить 3 028 грн. 00 коп. Суд дійшов\~таких висновків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Аліменти це утримання, яке у визначених законом або договором випадках надається одним членом сім`ї іншому, якщо останній не має власних коштів для існування. Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Такий обов`язок незалежно від форми навчання виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку дитина втрачає право на утримання. 2) продовження ними навчання. СК не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже, для отримання права на батьківське утримання дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності. 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, тому, якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Положення ст.180, 183, 185 СК України визначають декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Суд встановив, що дитина сторін досягла повноліття, стаціонарно навчається, що позбавляє її можливості заробляти кошти в необхідному розмірі, а тому потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з проїздом до місця навчання, придбанні необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості. Саме ці витрати позивач в повному обсязі понести не може, а відповідач може виконувати обов`язок по утриманні своєї дитини. Суд не встановив наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина. Врахувавши принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, матеріальний стан платника аліментів, суд зробив обґрунтований висновок про можливість стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, який є особою з інвалідністю і добровільно частково переказує кошти на оплату навчання, вважає за можливе стягувати аліменти у розмірі 1\~000\~грн.\~щомісячно на\~період навчання\~ [PERSON] ,\~але не\~довше ніж\~до досягнення\~ним двадцяти\~трьох років.\~Суд ваважає,\~що такий\~розмір аліментів\~є справедливим,\~виваженим та\~розумним,\~відповідатиме інтересам\~та потребам\~дитини,\~буде необхідним\~для забезпечення\~належним умов\~для її\~фізичного,\~розумового,\~морального та\~соціального розвитку, з огляду матеріальне забезпечення, стиль та рівень його життя з моменту народження, а також з урахуванням рівності прав дітей. Як вбачається з копії довідки про встановлення відповідача інвалідності третьої групи, в ній відсутні рекомендації щодо неможливості працювати, тобто його не визнано непрацездатним, а тільки рекомендовані певні обмеження в роботі. Відповідач знаходиться у працездатному віці, він має можливість надавати кошти на утримання дитини, яка продовжує навчання. Довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії з інвалідності сама по собі не є підтвердженням того, у відповідача це єдине джерело доходів. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76,77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Щодо порядку\~і строку\~виконання рішення, то суд повідомляє таке. Відповідно до ч.1 ст.192\~СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових\~витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнялися позивачі, ) позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідач пільг щодо сплати судового збору не має. Оскільки позивач за подання позову майнового характеру до суду відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» мав би сплатити судовий збір, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved