Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03 листопада 2007 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 746. За час спільного проживання у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя з відповідачкою не склалося, тому в березні 2024 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою щодо розірвання шлюбу, укладеного між ними. Вказує, що під час шлюбу ними набуто у спільну сумісну власність нежитлове приміщення, загальною площею 80,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . При тому, 17.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне довгострокове користування приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Т..Легоцького, буд. 80, корп. 4, приміщення 61. Вказує, що відповідно до п. 5.1 договору, розмір орендної плати за орендне користування нежитловим приміщенням, що орендується складає 1000 доларів США, в гривнях на дату платежу за місяць. Згідно п. 5.1.2. Договору, в період з 17.01.2024 року до 17.02.2024 року Орендарю надаються канікули по оплаті місячного платежу, тобто його перебування в цей період є безоплатним. Пунктом 5.1.3. Договору передбачено, що Орендар вносить оплату за 2 місяці наперед оренди нежитловим приміщенням не пізніше 20.01.2024 року. Наступна та всі подальші оплати місячного платежу здійснюються Орендарем не пізніше 20.04.2024 року в еквіваленті згідно п. 5.1. цього Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Вартість оренди нежитлового приміщення з 17.07.2024 року складатиме 1200 доларів США, в гривнях на дату платежу за місяць і даний еквівалент продовжуватиметься до моменту закінчення дії договору. Зазначає, що приміщення вважаються фактично переданими Орендарю з моменту підписання акту здачі-приймання від 17.01.2024 року. Позивач вказує, що враховуючи те, що дане майно є спільним, а тому прибуток одержаний за цим договором оренди теж є спільним. Вищевказані кошти підлягають поділу між ними. Звертає увагу суду, що відповідачка не надає йому половину коштів отриманих в результаті здачі в оренду спільного майна, а тому з неї підлягає стягненню половина отриманої орендної плати за період з 17.02.2024 по 17.10.2024 в сумі 4300 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 4300 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду та стягнути сплачений судовий збір в сумі 1773 гривні. Представником відповідача подано відзив, в якому вказує, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ним не визнаються повністю. Зазначає, що позивач позбавив відповідачку права користування спільним майном, а саме: спільним транспортним засобом SKODA FABIA, 2016 р.в., спільною квартирою за адресою [ADDRESS] (даний об`єкт нерухомості постійно перебував в оренді, з якого надходив прибуток) та спільного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (в зв`язку з тим, що будинок не зданий в експлуатацію). Зазначає, що позивач використовує прогалини в законодавстві на свою користь та надає в оренду даний будинок без належно оформленого договору та сплати податків. Зазначає, що 17.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення, під час укладання якого був присутній позивач та не заперечував проти укладання даного договору. 18.01.2024 року [PERSON] особисто було здійснено перерахунок 50% з першої оплати за договором оренди від [PERSON] на особистий картковий рахунок [PERSON] (за виключенням сплати податків та інших зборів) в сумі 35 034, 00 грн.. Вказує, що після укладення основного договору без відома відповідачки позивач взяв від [PERSON] готівку в сумі 1200 дол. СІІІА, як страховий внесок, котрий обіцяв повернути після закінчення договору оренди. Вказує, що позивач звернувся до суду з рядом позовних заяв як до [PERSON] , так і до [PERSON] .. Крім того постановами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.04.2024 року [PERSON] вже визнаний винним у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру проти [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП за №308/4883/24 та №308/4889/24. Зазначає, що 16.07. 2024 р, між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду про зниження вартості оренди в місяць в зв`язку з проблемами електропостачання, умови якої діють до закінчення основного договору. Вказує, що позивачем [PERSON] позбавлено можливості користуватися іншим спільно нажитим майном та здійснюється постійний тиск та залякування зі сторони позивача. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволенні позову повністю. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.11.2007 року та не заперечується сторонами. Згідно Інформаційної довідки №382676567 від 13.06.2024 ркоу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] з 12.05.2022 року на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 80.5 кв.м за адресою: [ADDRESS] . 17.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 80.5 кв.м. Відповідно до п. 5.1 договору, розмір орендної плати за орендне користування нежитловим приміщенням, що орендується складає 1000 доларів США, в гривнях на дату платежу за місяць. Згідно п. 5.1.2. Договору, в період з 17.01.2024 року до 17.02.2024 року Орендарю надаються канікули по оплаті місячного платежу, тобто його перебування в цей період є безоплатним. Пунктом 5.1.3. Договору передбачено, що Орендар вносить оплату за 2 місяці наперед оренди нежитловим приміщенням не пізніше 20.01.2024 року. Наступна та всі подальші оплати місячного платежу здійснюються Орендарем не пізніше 20.04.2024 року в еквіваленті згідно п. 5.1. цього Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Вартість оренди нежитлового приміщення з 17.07.2024 року складатиме 1200 доларів США, в гривнях на дату платежу за місяць і даний еквівалент продовжуватиметься до моменту закінчення дії договору. Відповідно до п. 3.1 Договору нежитлове приміщення та майно повинні бути передані Орендодавцем та прийняті Орендарем протягом одного дня з моменту підписання цього Договру, про що має бути оформлено Сторонами відповідний акт приймання-передачі. 17.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди по договору оренди нежитлового приміщення від 17.01.2024 року, а саме Сторони засвідчили, що згідно цього акту Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно Додаткової угоди до Договору оренди нежитлового приміщення від 17.01.2024 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] 16.07.2024 року, у зв`язку з проблемами електропостачання в країні та постійними відключеннями електроенергії змінено п.5.1.4 Договору з «Вартість оренди нежитловим приміщенням з 17.07.2024 складатиме 1200,00 (одна тисяча двісті) доларів США, в гривнях на дату платежу за місяць і даний еквівалент продовжуватиметься до моменту закінчення дії договору.» на «Вартість оренди нежитловим приміщенням з 17.07.2024 складатиме 1000,00 (одна тисяча) доларів США, в гривнях на дату платежу за місяць і даний еквівалент продовжуватиметься до моменту закінчення дії договору.» Також до позовної заяви долучено копію платіжної інструкцію №1 від 18.05.2024 року, згідно якої [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 39530 грн. за договором оренди нежитлового приміщення в [ADDRESS] ; копію квитанції про оплату №268556595 від 19.04.2024, згідно [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 39930 грн. за договором оренди нежитлового приміщення в [ADDRESS] , а також копію квитанції про оплату №251267615 від 18.01.2024 року, згідно [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 76600 грн., де в графі «призначення платежу» міститься запис «оплата». Згідно копії розписки від 16.01.2024 року, долученої до відзиву, [PERSON] одержав кошти у сумі 1200 $ за оренду приміщення за адресою [ADDRESS] як орендну плату за останній місяць (гарантований платіж). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Положеннями ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не бере до уваги долучений представником відповідача скріншот з Договором про подід майна погруддя від 01.07.2024 року між [PERSON] та [PERSON] , оскільки такий ніким не підписаний. Також суд не бере до уваги долучені представником відповідача скріншоти листувань з месенджерів, оскільки не зрозуміло, з ким саме ведеться листування, а також відомості, які містяться в повідомленнях не стосуються предмету даного спору. Крім того з долученої до відзиву квитанції № ХТ70-3502-Е37А-3С95 від 18.01.2024 року не зрозуміло, кому та за яким призначенням [PERSON] було надіслано грошові кошти у сумі 35\~034,00 грн., а відтак суд також не може брати таку до уваги. Долучені до відзиву Договір оренди квартири за адресою [ADDRESS] а від 01.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , а також Договір оренди нерухомого майна за адресою [ADDRESS] а від 18.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «А.М.В. Карпати» суд визнає неналежними доказами, оскільки такі не стосуються предмету доказування та предмету даного спору та не бере до уваги. Щодо клопотання представника відповідача від 12.12.2024 року про приєднання до матеріалів цивільної справи, то суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.ч. 3 - 5 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Відповідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки позивачем не мотивовано та не доведено об`єктивну неможливість подання даних доказів у встановлений законом строк разом з відзивом, суд не приймає такі до розгляду. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved