Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

11.04.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1125-7289 від 13.12.2022 року у розмірі 92 356 грн. 00 коп., а також витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1125-7289. Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа з наданням позивачу одноразового ідентифікатора А286 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит в сумі 22 000 грн. 00 коп. зі строком кредитування 300 днів, базовим періодом 14 днів, комісією за видачу кредиту 15 % від суми кредиту, зниженою процентною ставкою 1,20 % в день, стандартною % ставкою 1,50 % в день. Всупереч умов кредитного договору відповідачка не повернула у повному обсязі кредит, а також не виконала інші грошові зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим станом на 20.03.2024 року виникла заборгованість на загальну суму 104 016 грн. 00 коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 15 180 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 88 836 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути частково, а саме просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 15 180 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 77 176 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 15.08.2024 року скасовано заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 червня 2024 року у цій цивільній справі. призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 25.11.2024 року закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, у позові просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоч про час розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач в своєму позові зазначає, що між ТОВ Укр Кредит Фінанс» та Відповідачкою було укладено кредитний договір від 13.12.2022 року № 1125-7289. Як зазначає Позивач, договори було укладено в електронній формі. Вказане твердження Позивача не відповідає чинному законодавству та не доведено Позивачем належними та допустимими доказами виходячи із наступного. Відповідачка не заперечує, щодо можливості підписання будь-якого договору одноразовим електронним ідентифікатором, як того вимагає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закон України «Про електронну комерцію». В той же час, слід звернути уваги на наступне. Відповідно до процесуального законодавства, а саме ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено наступний порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. Отже чинним законодавством чітко передбачено яким саме чином повинен укладатись електронний договір, та які документи підтверджують таке укладання договору. Щодо доказів, які подано позивачем на підтвердження нібито укладеного договору між сторонами, слід зазначити наступне. Так, позивачем до позову додано роздруківку, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 13.12.2022 року № 1125-7289. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали справи не містять жодного доказу, укладення договору від 13.12.2022 року № 1125-7289, і що воно відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Також позивач зазначає в позові про те, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме Відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме Відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів» Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. В той же час, позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору, не зазначено, яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі? Не надає доказів проведення такої ідентифікації, не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачеві, не надає доказів того, що саме Відповідач використала нібито відправлений ідентифікатор для нібито укладення кредитного договору. Крім того, також неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем. Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, однак позивачем вони не надані. Слід також зазначити, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в п.п.6.15 постанови від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц (https://revestr.court.qov.ua/Review/107219918) «Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину. а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.» Згідно із п.п.6.21. цієї постанови ВП ВС «У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. » У п.п.6.49 постанови ВП ВС від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц зроблено висновок «У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.» Одночасно, звернення з вимогою про визнання недійсним правочину, який аргументовано тим, що цей договір не підписувався і не укладався, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) та від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21), не є правомірним способом захисту та не є ефективним. Крім того в своєму позові позивач зазначає ствердними фразами Позивача, а саме: «укладено договір», «пропозиція зроблена», «сторони узгодили», «договори були підписані», «було перераховано кредитні кошти», «вчинені Відповідачем дії» і т.д. Однак Позивач не вказує, якими доказами, що були подані разом із позовом, було доведено існування (наявність) юридичних фактів, подій та обставин. Враховуючи вищевикладене, вважаю що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 13.12.2022 року № 1125\-7289. Позивач, у своїй позовній заяві стверджує про нібито перерахування Відповідачеві певної суми коштів. Але таке твердження не підтверджено жодним належним та допустимим доказом з огляду на наступне. Так, згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А це означає, що навіть якщо такий договір підписаний сторонами, але кошти (речі) позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правових наслідків для позичальника. Належними доказами, які підтверджують перерахування ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Відповідачеві певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. В Постанові Верховний Суд зауважив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.». Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2018 у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Як доказ перерахування коштів, Позивач надав до суду лист від АТ КБ Приват Банк від 27.03.2023 року. Як вже зазначалось, Відповідно до частини 2 ст.9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з п. п. 41-46, 59-60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 75від 04.07.2018 року, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. У п. 52-53 зазначеного Положення, вказано наступне: «Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Унесення виправлень до первинних документів не допускається, крім випадків, установлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Банк не приймає до виконання платіжні інструкції в електронній формі з негативним результатом перевірки електронного підпису.» Отже, як вбачається із вимог чинного законодавства до оформлення первинних бухгалтерських облікових документів встановлені певні вимоги, при недотриманні яких вказані документи є недійсними. Як вбачається із тексту Листа, в ньому відсутня інформація щодо особи отримувача коштів, підстави перерахування коштів, повного карткового рахунку на який було перераховано кошти, що унеможливлює ідентифікувати особу отримувача. Додатково слід звернути увагу на наступне. Наданий позивачем примірник нібито укладеного договору не містить а ні номеру рахунку на який нібито необхідно було перерахувати кошти, а ні номеру картки. Довідка ж видачі кредиту, на яку також посилається позивач, також не відповідає вимогам чинного законодавства до первинних облікових документів, а тому не є належним та допустимим доказом нібито отримання Відповідачем коштів. Вказана довідка виготовлена позивачем самостійно, та не визнається Відповідачем. Оскільки виготовлення довідки цілком залежить від волевиявлення позивача, вважаю, що така довідка не повинна прийматись судом, оскільки позивач зазначив у ній інформацію

Outcome: dismissed