Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з вказаним позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.10.2014 між ним та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач купив, а відповідачі продали належні їм частки у праві власності житлового будинку [ADDRESS] , по 1/6 кожному (зокрема й покупцю) на підставі свідоцтва про право власності на будівлі №47 від 26.01.2001. Позивач вказує, що він виконав всі свої зобов`язання згідно досягнутої домовленості, усі розрахунки виконані, правовстановлюючі документи передані. Проте, на даний час, у зв`язку з тим, що позивачу невідомо місце перебування відповідачів, він не може у повній мірі користуватися своїм майном, у зв`язку з чим просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи. У зв`язку з відсутністю у суду згоди позивача про заочне вирішення справи, у суду немає підстав для ухвалення заочного рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 10.10.2014, укладеного між «Продавцями» - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та «Покупцем» - [PERSON] , вбачається, що перші продали, а [PERSON] купив належні продавцям частки житлового будинку [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності по 1/6 кожному (зокрема й покупцю) на підставі свідоцтва про право власності на будівлі № [NUMBER] від 26.01.2001. Продаж здійснено за 200000 (двісті тисяч) гривень. Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі № [NUMBER] від 26.01.2001 сторони є співвласниками у рівних частках житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що усі розрахунки за даним договором позивачем виконані. Позивач мешкає у вказаному житловому будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст. 22 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності з ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов`язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч. 5 ст. 656 ЦК України (предмет договору купівлі-продажу) вказує, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та їй втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року, права № 665/2266/16-ц. провадження № 61-29416св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61 -14587св 18. Судом встановлено, що сторони не уклали договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України, а саме укладений договір є не посвідченим нотаріально, оскільки відповідачі не виконують свого зобов`язання щодо нотаріального оформлення договору, позивачу не відомо місце знаходження останніх, але фактично між сторонами по справі відбувся договір купівлі-продажу вище вказаного майна, так як такий складено у письмовій формі, позивач сплатив обумовлену вартість майна та прийняв його, почав ним користуватися і розпоряджатися як власник. Враховуючи викладене суд задовольняє позов, визнає договір купівлі-продажу між сторонами дійсним, та визнає за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] .

Outcome: approved