Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

02.12.2024 року через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача [PERSON] [PERSON] з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №947/32261/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] судові витрати: судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.11.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, - задовольнено частково. Визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 137,4 кв.м. спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 137,4 кв.м., житлова площа 44,9 кв.м., що складається з житлового будинку А, літньої кухні Б, вбиральні Г, сарая Е, С, огорожа №1, вимощення І. В решті позовних вимог, - відмовлено. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 04.12.2024 року через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача [PERSON] [PERSON] з клопотанням про проведення судового засідання без участі позивача та її представника. Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи вважає, що заяву слід задовольнити частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.11.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, - задовольнено частково. Визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 137,4 кв.м. спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 137,4 кв.м., житлова площа 44,9 кв.м., що складається з житлового будинку А, літньої кухні Б, вбиральні Г, сарая Е, С, огорожа №1, вимощення І. В решті позовних вимог, - відмовлено. Відповідно до ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України. Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Положенням ч.ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи. Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, разом із позовною заявою позивачкою було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до положень якого сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції складає 2000 грн. Згідно Договору про надання правової допомоги №27-1-09/23 від 27.09.2023 року між [PERSON] та АО «ЮРІС ФЕРРУМ», його предметом є надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, щодо захисту прав Клієнта у цивільній справі поділу спільного сумісного майна подружжя, що розглядатиметься у Київському районному суді м. Одеси та Одеському апеляційному суді за участі клієнта в якості позивача (до отримання адвокатським об`єднанням судового рішення (ухвали) по цивільній справі) Відповідно до п. 4.1 Договору загальна сума гонорару за цим Договором становить 2 000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 коп.), без ПДВ. Позивачка сплатила гонорар у сумі 2 000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 коп.) у вигляді авансу. Позивачкою надано\~витяг із\~Договору про надання правової допомоги №27-1-09/23 від 27.09.2023 року, у п. 4.1 якого визначено розмір гонорару, а також позивачкою було надано виписку по рахунку АО «ЮРІС ФЕРРУМ». яка підтверджує сплату гонорару у вигляді авансу у повному обсязі в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Договір передбачає фіксований розмір гонорару (вартість правової допомоги) адвокатів, що працюють над справою. Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 дійшов наступного висновку: якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. Відповідно до п. 4.5 Договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, який підписує кожна Сторона. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги та її вартість. Акт надсилається Клієнту адвокатським об`єднанням факсимільним зв`язком, поштою або надається Клієнту особисто. За результатами надання правової допомоги було складено акт надання правової допомоги, в якому вказано обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги та її вартість, наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а саме: Акт надання правової допомоги №1 від 29.11.2024 року. Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі № 826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення не співмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Разом з цим, відповідач не скористався своїм правом на звернення з клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 10736 грн. Позовні вимоги були задоволені частково (94,1%). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 10102 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved