Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 23.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] . 20 лютого 2024 року за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 22.03.2024 року. У сторін складні взаємовідносини, ведення діалогу у більшості випадків не виходить, тому для врегулювання питань, що стосуються дитини та мають важливе значення для її благополуччя та розвитку, виникла необхідність їх врегулювання в судовому порядку, зокрема у питанні визначення місця проживання дочки та розміру виплачуваних на її утримання аліментів. Дочка [PERSON] проживає разом позивачкою за адресою: [ADDRESS] . У доньки є вроджені відхилення психологічного та мовленнєвого розвитку, у зв`язку з чим у 2022 році доньці встановлено інвалідність, в зв`язку з чим потреби доньки є значно більшими ніж потреби дітей які не мають таких особливостей розвитку. Вказує, що до таких потреб відносяться приватні оплачувані заняття з психологом, логопедом, дефектологом, іншими фахівцями з розвитку. Відповідач надає добровільну допомогу на утримання доньки, яка становить 5 000 гривень на місяць, однак з врахуванням особливостей розвитку дитини така сума є недостатньою для забезпечення її життєдіяльності (придбання ліків, відвідування стоматолога, придбання шкільного приладдя, тощо), в з`язку з чим просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 10 000 гривень щомісячно. В свою чергу, в зв`язку припиненням сімейних відносин, у сторін виникло питання пов`язане із визначенням подальшого місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим просить визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з нею. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому обставини та вимоги позову визнав частково. Вказав, що він систематично надає відповідачці допомогу на утримання дитини в розмірі 5500 гривень, про що подав відповідні докази. Вказав, що відповідач в свою чергу створює йому перешкоди у спілкуванні та побаченні з дитиною у зв`язку з чим було складено графік побачень з дитиною. Незважаючи на це позивачка не дотримується вказаного графіку та не віддає дитину для участі у вихованні та побаченнях. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві та просила суд задовільнити такі в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні обставини та вимоги позову визнав частково, відповідно до позиції викладеної у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в підготовче судове засідання також не з`явився , однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та долучення до матеріалів справи висновку, за яким орган опіки підтримує вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Виноградівського районного суду 20.02.2024 року (а.с.10). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем проживання матері. З медичного висновку № 119 від 03.09.2024 року про дитину - інваліда вбачається, що [PERSON] є дитиною інвалідом. Дані обставини визнаються сторонами та додаткового доказування не потребують. Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо утримання дитини, яка перебуває на матеріальному утриманні позивачки та визначення місця проживання дитини. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Позивач бажає, щоб донька [PERSON] і надалі проживала разом з нею. В свою чергу, заперечень з боку відповідача в цій частині позву не надходило. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною першою ст.160 СК України також визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Висновком органу опіки та піклування Виноградівської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , 22.02.2017 року від 22.10.2024 за № 02.1-15/4973 прийнято рішення, письмовий висновок органу опіки та піклування згідно ст. 19 Сімейного кодексу України при участі в засіданні надати суду, де зазначити доцільним залишити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, належні умови проживання за місцем проживання матері, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання дити сторін з матір`ю, що повністю відповідає інтересам дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що Відповідач офіційно працевлаштований - працює на посаді старшого менеджера з маркетингу в ТОВ «АБРИЛ ФАРМ», розмір його заробітної плати, після відрахування податків та зборів, в середньому складає 24000 гривень, що підтверджується довідкою про доходи від 11.12.2024 року. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Водночас частина друга ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 3 статті 182 СК України передбачає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як встановлено в судовому засіданні, сторони взаємної згоди щодо утримання їх спільної дитини не досягли, а відтак на її утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як батька, який проживає окремо від дитини. Відповідач працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дочку, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання дитини, проте не згідний із заявленим позивачем їх розміром. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також встановлені фактичні обставини в справі. Станом на дату розгляду справи доньці сторін виповнилося 7 років, (через два місця виповниться вісім років). Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років на даний час становить 3196 гривень. Відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини, часткове визнання позову відповідачем

Outcome: partial