Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У травні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Орел В.В. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами по справі 21 серпня 2021 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області, актовий запис №156. Позовна вимога обґрунтовується тим, що спільне життя позивача з відповідачем по справі не склалось по причині різних характерів та різних поглядів на сімейне життя, відсутності між ними взаєморозуміння, що було усвідомлено сторонами лише після реєстрації шлюбу та початку проживання разом. З вересня 2023 року шлюбні відносини між сторонами по справі були фактично припинені і з цього часу вони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Спільне проживання позивача та відповідача у шлюбі стало неможливим, оскільки між ними втрачено почуття любові, як і втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Враховуючи, що сторони на даний час взагалі один з одним не спілкуються, сім`я позивача з відповідачем існує лише формально. За вказаних обставин подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що свідчить про законність та обгрунтованість заявлених ним позовних вимог. 08 липня 2024 року відповідачем по справі [PERSON] до суду був поданий відзив на позовну заяву (а.с.58-61), в якому вона прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про розірвання з нею шлюбу, зазначивши, що про намір розірвати шлюб чоловік її не повідомляв, проте з якогось часу перестав з`являтися в орендованій ними квартирі та оселився у своїх родичів в приватному будинку. Таку поведінку чоловіка відповідач пов`язує із його хвилюванням щодо триваючої компанії з мобілізації військовозобов`язаних осіб та психологічним впливом і втручанням його близьких та родичів на їх сімейне життя. На зазначені в позовній заяві твердження представника позивача повідомила, що як з початку укладання шлюбу, так і по сьогоднішній день вона прикладала зусилля щодо збереження шлюбу. Підтвердила, що дійсно час від часу у них з позивачем виникали дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, які бувало переходили в конфлікт, але вони мали тимчасовий характер і обумовлювались тим, що у неї з чоловіком не достатньо співпадають розуміння своїх ролей у сім`ї і тим самим вони пред`являли один одному завищені очікування і вимоги. Також відповідач зазначила про те, що зацікавлена у збереженні сім`ї та вважає відсутніми підстави для розірвання шлюбу. Одночасно із відзивом відповідачем по справі [PERSON] 08 липня 2024 року до суду була подана заява про надання їм з позивачем [PERSON] строку для примирення на термін 6 місяців та зупинення провадження у справі до закінчення строку для примирення (а.с.52-53). Згідно письмових пояснень позивача [PERSON] , поданих ним відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України 13 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд», останній, крім обставин, викладених у поданій до суду позовній заяві, додатково зазначив про те, що він неодноразово звертався до відповідача із пропозицією розірвати шлюб у позасудовому порядку, проте відповідач свою згоду не надає, чим фактично змусила його звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач має фактичні шлюбні відносини із іншою жінкою, з якою не має можливості зареєструвати шлюб до розірвання шлюбу з відповідачем. З огляду на положення ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, позивач вважає, що викладені у відзиві на позовну заяву обставини, підтверджують факи примушення його до шлюбу, а тому є такими, що не можуть братись до уваги під час розгляду справи (а.с.152-155). В судове засідання по розгляду справи по суті позивач [PERSON] та його представник не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у передбаченому ст.128 ЦПК України порядку. Згідно поданої представником позивача заяви, останній прохав розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, врахувати при розгляді справи письмові пояснення позивача від 13 вересня 2024 року та, беручи до уваги тривалість розгляду даної справи, відсутність жодних доказів на підтвердження спроб відповідача примиритись з позивачем, свободу шлюбу та імперативну заборону примушування до шлюбу, задоволити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі (а.с.195-196). Відповідач [PERSON] в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явилась. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у передбаченому ст.128 ЦПК України порядку. Згідно поданої заяви прохала суд розглянути справу за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу без її участі на підставі наявних у справі матеріалів (а.с.188). На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.32-33). Ухвалою суду від 17 липня 2024 року визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в судове засідання для дачі особистих пояснень з приводу викладених в заявах по суті обставин їх сімейного життя, у зв`язку з чим розгляд цивільної справи відкладено на інші дату та час з підстави, передбаченої п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України (а.с.70-71). Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про надання сторонам строку на примирення задоволено частково. Надано подружжю - позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] строк на примирення тривалістю два місяці у звязку з чим провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення (13 листопада 2024 року) (а.с.162-163). Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання по розгляду справи на 19 грудня 2024 року (а.с.177). Безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. \~ \~ \~ \~ Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 21 серпня 2021 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було зареєстровано шлюб за актовим записом №156 (а.с.4). Зазначена в позовній заяві обставина відсутності у сторін по справі спільних дітей від даного шлюбу під час судового провадження спростована не була. Доказів протилежного суду надано не було. Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі - Постанова від 21 грудня 2007 року №11) проголошена Конституцією\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до п.10 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 передбачене ч.1\~ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя,\~якщо це не суперечить моральним засадам суспільства,\~застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Згідно з положеннями ч.7 ст.240 ЦПК України\~у\~справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. На виконання вимог зазначених вище нормативних приписів, ухвалою суду від 13 вересня 2024 року, приймаючи до уваги заперечення відповідача проти розірвання шлюбу з позивачем та її намір вжити заходів для збереження сім`ї, а також заперечення позивача щодо надання сторонам строку на примирення та тривалість часу, що минув з моменту звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу (більше п`яти місяців), протягом яких він не змінив своєї позиції щодо розірвання шлюбу з відповідачем, судом, з метою вжиття заходів з примирення подружжя, було\~надано сторонам по справі строк для примирення тривалістю два місяці. Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року провадження у справі було поновлено, цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Подані учасниками судового процесу після поновлення провадження у справі заяви не містять викладу обставин, які б свідчили про примирення сторін, як подружжя. Відповідних заяв позивача [PERSON] про його відмову від позову чи залишення позову без розгляду до суду подано не було. Отже, судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення судового засідання 19 грудня 2024 року, сторони по справі не вживали жодних дій, які б мали наслідком їх примирення та збереження сім`ї, як первинного та основного осередка суспільства. З урахуванням викладеного, враховуючи намір позивача [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , який не змінився після спливу наданого їм строку на примирення, суд приходить до висновку про недоцільність подальшого вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, як подружжя, що є підставою для вирішення судом справи по суті з ухваленням відповідного рішення за результатами такого розгляду. \~ \~ \~ \~Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст позовної заяви [PERSON] та його письмових пояснень від 13 вересня 2024 року щодо неможливості збереження сім`ї з відповідачем [PERSON] та не досягнення між сторонами примирення у наданий судом строк, суд приходить до висновку, що\~наведені позивачем обставини свідчать про: дійсну його волю, як чоловіка, на розірвання укладеного ним з відповідачем [PERSON] шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам позивача [PERSON] .. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України\~слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на зазначені вище правові норми, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу в категоричній формі навіть після вжиття судом заходів щодо примирення подружжя шляхом встановлення їм 2-х місячного строку на примирення, а відповідач [PERSON] не надала суду жодних доказів вжиття нею заходів щодо примирення з позивачем [PERSON] з метою збереження їх сім`ї, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбних відносин, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обгрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, за відсутності примирення сторін по справі протягом встановленого судом строку та не повідомлення ними після поновлення провадження у справі про наявність будь-яких інших обставин, які б могли істотно вплинути на врегулювання наявних між ними спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При цьому судом не встановлено обставин, за яких висновок суду про розірвання шлюбу між сторонами по справі суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Після розірвання шлюбу відповідачу, за відсутності поданої нею заяви про інше, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідатиме приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжного документу - квитанції ID\~0692-3900-7038-9223\~від 25\~березня 2024 року позивачем по справі [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовної вимоги в повному обсязі, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі [PERSON] кошти по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Outcome: approved