Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 36 475грн.81 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.2021 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98380253000, за умовами якого відповідачу було надано споживчий кредит,\~ а відповідач зобов`язався повернути кредит, плату за кредит, 23.01.2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №235, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача. Станом на день подачі позову борг складає 36475,81 грн., що включає 35825,81 грн. заборгованість за тілом кредиту та 650,00 грн. заборгованість за комісією. Банк виконав свої зобов`язання належним чином, але відповідач не виконала свого обов`язку належним чином, що змушує позивача, який має право вимоги до відповідача, звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, подав до суду письмову клопотання у якому просить у випадку неявки позивача або його представника в судове засідання розглядати справу без участі позивача та його представника. Крім того, вказано, що у випадку неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Із матеріалів справи встановлено, що 25.11.2021 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98380253000, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі. Згідно з п. п. 3.7 кредитного договору [PERSON] зобов`язався повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1484,00 грн. з моменту укладення договору до 27.11.2023 року, а з 28.11.2023 року розмір ауїтентного платежу становить 2481 гривень. За користування кредитними коштами [PERSON] зобов`язався сплатити проценти у розмірі 7.00001 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у розмірі 0,00001 % річних (п.3.8, 3.9договору). Пунктом 3.12 договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатків до договору, який є його невід`ємною частиною. Додатком №1 до Договору передбачено сплату щомісячної комісії за управління кредитом у сумі 2,99 % від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтентного платежу), комісія за надання довідок про стан розрахунків за кредитним добов`язанням 50 грн., комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника різниця між сумою фактично сплаченого позичальником останнього ануїтентного платежу та сумою останнього ануїтентного платежу згідно графіку платежів, але не більше 10 грн., комісія за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні плати чергового платежу 500,00 грн., комісія за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із наданої виписки за кредитом вбачається, що банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Також, 23.01.2023 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №235, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Із відповідного витягу з реєстру боржників вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором №98380253000 що становить 36475,81 грн., що включає 35825,81 грн. заборгованість за тілом кредиту та 650,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У даній справі позивачем ставиться питання стягнення 36475,81 грн., що включає 35825,81 грн. заборгованість за тілом кредиту та 650,00 грн. заборгованість за комісією. Проте, щодо заборгованості за комісією суд зауважує наступне. Так, позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Щомісячна комісія, зазначена у додатку до договору передбачена за надання довідок про стан розрахунків за кредитними зобов`язаннями за договором (щомісячна), за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні плати чергового платежу, за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів. Оскільки банком у договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісією немає, а пункти кредитного договору про сплату щомісячної комісії є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача\~ підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: partial