Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в\~інтересах якої\~діє адвокат\~Книш Роман\~Васильович звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення\~факту не\~проживання особи\~із спадкодавцем та просить встановити факт не проживання [PERSON] , [INFO] на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] в [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що [INFO] помер її тато [PERSON] , який на час смерті проживав за адресою [ADDRESS] . Після його смерті вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, спадкоємцем першої черги також є син померлого - відповідач по справі, який на день смерті батька зареєстрований з ним за однією адресою. Проте відповідач з 2000 року за вказаною адресою не проживає, а проживає за кордоном. Тобто на час відкриття спадщини відповідач хоч і був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем, проте фактично не проживав та не проживає, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, тому в силу ст.. 1269 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину. Справа 18.10.2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями передана в провадження судді Лисюк І.О.. Ухвалою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 11 листопада 2024 року ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Книш Роман Васильович до [PERSON] про встановлення факту не проживання особи із спадкодавцем. Призначено справу до судового розгляду по суті про що повідомлено учасників справи. Позивачка [PERSON] \~ в судове засідання не з`явилася. Позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Книш Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, не заперечували\~щодо заочного\~розгляду справи. [PERSON] додатково пояснила, що більше 23 років її брат [PERSON] виїхав в Івано-Франківськ до своєї дівчини, а потім вони виїхала в місто Москва Російської Федерації. Перших пару місяців він телефонував, а потім зв`язок з братом припинився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про призначення справи до судового розгляду за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України та шляхом\~розміщеного на\~офіційній веб-сторінці\~суду,\~повідомлення про\~виклик відповідача\~у судове\~засідання. Відповідач письмовий відзив суду не надав, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 11 березня 1980 року Личковецькою сільською Радою народних депутатів Гусятинського району Тернопільської області.(а.с.5) [PERSON] помер [INFO] в селі Вільхівчик Гусятинського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого 18 березня 2011 року Вільхівчицькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, відповідний актовий запис №04.(а.с.4) Згідно довідки №1-86, виданої Вільхівчицьким старостинським округом Гусятинської селищної ради 16.09.2024 року, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований і постійно проживав по день смерті за адресою: [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] , але не проживав. (а.с.6) Відповідно до акту комісії встановлення факту проживання без реєстрації або не проживання за зареєстрованою адресою №91 від 16.09.2024 за участі сусідів встановлено, що за адресою [ADDRESS] [PERSON] , зареєстрований за вище вказаною адресою але не проживає з 2000 року, перебуває в Росії. (а.с.7). В судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що на час смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] син померлого [PERSON] , [INFO] , не проживав та не проживає на даний час. Свідки [PERSON] , [PERSON] додатково показали, що проживають по сусідству з позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] і брата позивачки [PERSON] вони не бачили більше 23 років. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не був постійним місцем проживання відповідача, хоча він зареєстрований за цією адресою і право його проживання у будинку ніким не обмежувалось. Натомість, з в 2000 року відповідач за вказаною адресою не проживав і не проживає. Державна реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батьказа цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про встановлення факту не проживання [PERSON] , [INFO] , на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] в [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved