Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 4 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Комаргород, Томашпільського району Вінницької області, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3426 га, розташовану на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної покійному на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093337, виданого 12 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрації Вінницької області. Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3426 га на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної покійному на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093337, виданого 12 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області. Позивачка вказує, що [PERSON] залишив на її користь заповіт, посвідчений 18 лютого 2002 року секретарем Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Факт належності позивачці вказаного заповіту підтверджується рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року в справі № 146/106/24. Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 3 липня 2024 року у справі 146/939/24 позивачці було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . В межах наданого строку вона звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, але отримала там відмову, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 18 листопада 2024 року. 18 листопада 2024 року підготовче судове засідання у справі не відбулося в зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 18 грудня 2024 року. Доводи учасників справи. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак її представник адвокат Семко В.М. направив на адресу суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник відповідача, Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову, справу просить розглянути без його участі за наявними у матеріалах справи доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність доказів, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в с. Комаргород, Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] . До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Як встановлено із заповіту від 18 лютого 2002 року, [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те, що на випадок його смерті буде належати йому . Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року у цивільній справі № 146/106/24 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Томашпільська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заяву задоволено повністю, встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] заповіту, посвідченого 18 лютого 2002 року секретарем виконавчого комітету Великорусавської сільської ради народних депутатів Томашпільського району Вінницької області від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Рішення набрало законної сили 23 квітня 2024 року. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Згідно довідки Великорусавського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 14-18/02/286 від 26 серпня 2024 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки загальною площею 3,3426 га посвідчена державним актом серії ВН № 093337, виданим на підставі розпорядження Томашпільської РДА № 60 від 12 лютого 2003 року . Після смерті [PERSON] спадкоємцем згідно заповіту є [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема прийняття спадщини. Як видно із копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093337, видано 12 березня 2003 року на підставі розпорядження Томашпільської РДА від 12 лютого 2003 року № 60 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,3426 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки: 0523980900010000172. Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 3 липня 2024 року у цивільній справі № 146/939/24 за позовом [PERSON] до Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, позов задоволено повністю, визначено [PERSON] додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили. Рішення набрало законної сили 13 серпня 2024 року. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Іськової Н.М. від 17 вересня 2024 року на заяву [PERSON] , останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документи на спадкове майно. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як встановлено із відповіді державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори від 30 листопада 2024 року на запит суду від 30 жовтня 2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] померлого [INFO] не заводилася. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] , визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3426 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради та яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093337 виданого 12 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки 0523980900010000172. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою [PERSON] , при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 605,60 грн, а іншу частину сплаченого судового збору в сумі 605, 60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) слід залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved