Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

01 липня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованих, але не виплачених при звільненні нарахованих, але не виплачених при звільненні грошових коштів у сумі 112\~110,83 грн. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що з 06.02.2018 року він працював в ТОВ «ДІЄСА» на різних посадах, що засвідчується відповідними наказами та записами у його трудовій книжці. 27 лютого 2024 року його було звільнено з посади заступника керуючого магазином Департаменту роздрібної торгівлі та продажів ТОВ «ДІЄСА» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Станом на лютий 2024року у відповідача перед ним існувала заборгованість по заробітній платі за попередні місяці роботи у сумі 89878.79грн., що засвідчено розрахунковим листком за лютий 2024 року. Із розрахункового листка за лютий 2024р. (його останній робочий місяць) вбачається, що на дату звільнення відповідач нарахував йому компенсацію за невикористану відпустку у сумі 43618.03 грн., відпускні за 14 днів та зарплату за відпрацьовані години у лютому 2024 року та зробив відрахування загальнообов`язкових платежів (прибутковий податок та військовий збір). Крім того, при звільненні відповідач виплатив 21274.16 грн. Проте, у відповідача залишився борг із невиплаченої заробітної плати у сумі 112 110.83 грн. Не зважаючи на те, що після його звільнення з роботи пройшло вже майже чотири місяці, відповідач до цього часу не виплатив належні при звільненні грошові кошти. 02 липня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 31\~липня 2024\~року ухвалою\~Соснівського районного\~суду м.\~Черкаси визначено\~ розгляд\~справи \~в порядку\~спрощеного провадження\~з викликом\~(повідомленням)\~сторін. 18 вересня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси представник відповідача скерував до суду пояснення по справі, які обґрунтував тим, що ТОВ «Дієса» здійснюючи фінансове оздоровлення розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (ст.5 Кодексу України з процедур банкрутства). Для цього, ТОВ «ДІЄСА» відповідно до ч.4 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства було подано повідомлення про розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про проведення загальних зборів кредиторів для розгляду та схвалення Плану санації ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. 15.03.2024 р. на зборах кредиторів, які біля 300 кредиторів, де загальний борг перед кредиторами склав близько 2,5 млд. грн. На зборах кредиторів був розглянутий та схвалений План санації боржника ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. Наразі, заява про затвердження Плану санації боржника розглядається Господарським судом м.Києва у справі №910/3368/24. 24.04.2024р. Господарський суд м.Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ "Дієса" до відкриття провадження про банкрутство. Ухвала від 24.04.2024 року набирає сили з моменту її проголошення. Вказаним судом рішенням від 24.04.2024р. встановлено, що: "Боржник у продовж 2022 р. листами від 28.02.2022 та 02.05.2022 повідомляв контрагентів про наявність обставин непереборної сили, що впливають на діяльність товариства та можливість виконання ним прийнятих на себе зобов`язань. Відповідні повідомлення здійснювалися електронними засобами комунікації, що відповідає сучасним звичаям ділового обороту. В свою чергу боржник також отримував повідомлення від контрагентів про перебування під обставинами непереборної сили (лист ТОВ "Вірпул компані Україна" № 20220228 від 28.02.2022 р.). Заявником належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань." Борг відповідача перед позивача по сплаті заробітної плати, включаючи компенсацію за дні невикористаної відпустки становить 92 153,83 грн., що підтверджується розрахунковими листами. 12 листопада 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»: довідку про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на момент звільнення 27.02.2024р. з ТОВ «ДІЄСА»; відомості, чи виплачувались Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» кошти [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) після звільнення 27.02.2024р. 17 грудня 2024 року позивачем скерована до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача невиплачені кошти при звільненні в сумі 92\~153, 83 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, в ході розглядлу справи позовні вимоги підтримав та та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного та трудового законодавства. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~та\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 06 лютого 2018 року [PERSON] на підставі наказу (розпорядження) № 0/05/02/00004 від 05.02.2018 року був прийнятий на роботу ТОВ «ДІЄСА» на посаду технік з налагоджування та випробувань. 27 лютого 2024 року на підставі наказу № Z00/26/02/004 [PERSON] був звільнений з посади заступника керуючого магазином ТОВ «ДІЄСА» за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. 24.04.2024 Господарський суд м. Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ "Дієса" до відкриття провадження про банкрутство та встановив, що з початку військової агресії проти України заявник має ряд форс-мажорних обставин, що підтверджуються відповідними сертифікатами, які істотно ускладнили можливість відповідача виконувати свої зобов`язання. Отже невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталося внаслідок об`єктивних обставин непереборної сили. З наданих документів, а саме з розрахункового листа за травень 2024 року борг відповідача перед позивачем складає 92\~153 грн. 83 коп. Статтею 43\~Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55\~Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1\~ст. 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу. Статтею 94\~КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117КЗпП України\~відповідальність. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю,Закону України « Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 27 лютого 2024 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 92153,83 грн., заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved