Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до Недригайлівського районного суду Сумської області із вказаним позовом у якому просив визначити місце проживання його сина, [PERSON] , [INFO] , разом із ним. Вимоги обґрунтовує тим, що з 17 листопада 2022 року по 5 червня 2024 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідачка почала проживати окремо та намагалася забрати у нього [PERSON] . Зазначав, що мати дитини не згодна щоб син проживав разом із батьком. Проте позивач не може віддати сина матері, оскільки у неї немає постійного житла, відсутні належні умови для проживання та виховання дитини. У зв`язку з цим у них виник спір. Стверджує, що він намагався домовитись із відповідачем про місце проживання дитини разом із ним, проте його намагання були марними та позитивних результатів не дали. Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 липня 2024 року справу за підсудністю передано Липоводолинському районному суду Сумської області. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 листопада 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги. Вказав, що він офіційно не працює, займається купівлею та продажем м`яса у м. Суми, куди їздить щоденно. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила місце свого проживання та хотіла забрати із собою дитину, у зв`язку з чим у них виник конфлікт щодо місця проживання дитини. Дитина залишилася проживати разом із ним та його матір`ю - бабусею дитини. На цей час у нього відсутній спір з колишньою дружиною щодо того, з ким буде проживати [PERSON] . [PERSON] приїжджає до них раз на два тижні та по декілька годин гуляє з сином. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні визнала позов. Зазначила, що після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати разом із батьком у селищі Недригайлів, а вона проживає в орендованій нею квартирі у м. Бровари, працює у м. Києві продавцем-консультантом. Вона не заперечує проти того, щоб дитина жила з позивачем, оскільки у неї немає належних умов для проживання дитини, вважає, що [PERSON] буде краще у батька. Декілька разів на місяць вона приїжджає до сина, гуляє з ним, привозить йому подарунки та одяг. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, від органу надійшла заява, у якій йдеться про можливість розгляду справи без їхньої присутності. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 17 листопада 2022 року по 5 червня 2024 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9, 12). [PERSON] народився [INFO] у м. Суми, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Позивач з дитиною зареєстровані та проживають по [ADDRESS] (а.с. 6, 11). Відповідач зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 8). Із висновку органу опіки та піклування Недригайлівської селищної ради щодо визначення місця проживання дитини від 28 листопада 2024 року вбачається, що 13 листопада 2024 року комісія в складі начальника служби у справах дітей Недригайлівської селищної ради, поліцейського офіцера громад, лікаря педіатра провели обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] . Під час перевірки встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає в одному житловому будинку з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] , [INFO] . Дитина розділяє одну кімнату з батьком, має окреме власне ліжечко, постільна білизна відповідає нормам санітарії. Дитячий одяг впорядковано зберігається у комоді. [PERSON] в повному обсязі забезпечений одягом, взуттям, повноцінним харчуванням, підгузками, іграшками, речами особистої гігієни тощо. Зовні дитина має охайний вигляд, шкіра чиста без висипів, ознак захворювання не виявлено. У спілкуванні [PERSON] легко йде на контакт, жвавий, підтримує гру у футбол, полюбляє мультики. На засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Недригайлівської селищної ради, на якому розглядалося питання про визначення місця проживання [PERSON] , його мати - [PERSON] відмовилася від участі в засіданні, надавши письмову заяву про відсутність заперечень проти визначення місця проживання дитини з батьком. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] разом із батьком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 66). Рішенням виконавчого комітету Недригайлівської селищної ради від 28 листопада 2024 року № 181 затверджено вказаний висновок органу опіки та піклування (а.с. 65). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Частинами 1-3 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, що визначено ч. 1 ст. 160 СК України. І лише за наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч. 1 ст. 161 СК України. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси такої особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як установлено судом, сторони фактично за взаємною згодою визначили місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком, спір між ними з цього питання відсутній. Спір щодо місця проживання дитини фактично ініційований батьком, з яким проживає дитина, і мати не вимагає зміни місця проживання дитини. Із урахуванням встановлених обставин суд вважає, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками про визначення місця проживання дитини та існувати на час вирішення справи в суді. Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed