Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1), Бориспільського відділу ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області (далі Відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] (далі Третя особа) про визнання батьківства. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що в 2005 році він познайомився з [PERSON] . Зі слів [PERSON] вона була одружена із [PERSON] , проте з 2004 року вони разом не проживають однією сім`єю. Через деякий час вона повернулася до чоловіка і вони проживали певний час разом. [INFO] [PERSON] народила хлопчика [PERSON] . Проте, через відсутність документів у [PERSON] , вона не мала змоги зареєструвати народження [PERSON] . 26 червня 2019 року за рішенням Іванківського районного суду було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення суду, що вони не проживають однією сім`єю з 2006 року. 28 липня 2022 року було зареєстровано народження [PERSON] у Бориспільському відділі ДРАЦС, через те, що [PERSON] не мала жодного документа, який би посвідчувала її особу, заяву про реєстрацію народження дитини було подано за заявою третьої особи, адвоката Ващенко С.В. Оскільки на момент народження [PERSON] у 2007 році - [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] батьком дитини було визначено - [PERSON] відповідно до ст. 122 СК України "Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини". В 2019 році [PERSON] розлучилася із [PERSON] . Приблизно в 2022 році у позивача зав`язалися романтичні відносини, почуття до [PERSON] в нього не зникли, окрім того позивач вважав, що [PERSON] можливо є його сином, оскільки вони проживали із [PERSON] перед його народженням та мали інтимні відносини. В червні 2023 року [PERSON] було визнано особою без громадянства та вона отримала тимчасову посвідку на проживання. 14 жовтня 2023 року позивач одружився з [PERSON] та стали проживати повноцінною сім`єю. Разом із ними також проживає і син [PERSON] . Проживаючи разом із [PERSON] , позивач помітив їхню зовнішню схожість, крім того [PERSON] підтвердила його припущення, що він є батьком [PERSON] . Це було найкращою новиною в житті для позивача, що в нього є син, і певний час його навіть не турбувало, що в нього інше прізвище. Проте, [PERSON] вже 17 років і він має отримати паспорт громадянина України, проте, заяву про оформлення паспорту громадянина України може подати один із батьків. Оскільки, [PERSON] на момент народження [PERSON] не перебувала в громадянстві України і на даний момент є особою без громадянства, вона не може подати заяву до ДМС про оформлення паспорту громадянина України для свого сина [PERSON] . [PERSON] категорично відмовляється допомогти оформити паспорт громадянина України для [PERSON] . При зверненні позивача до Іванківського відділу ДРАЦС, щоб внести відомості про його батьківство по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , - було відмовлено, так як це не компетенція вказаного органу, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення батьківства по відношенню до дитини. Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: Визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Бориспільський відділ ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про батька - [PERSON] , [INFO] , з актового запису № 15 від 28.07.2022 року, зареєстрований Бориспільським відділом ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Бориспільський відділ ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) записати батьком дитини в графі про батька - [PERSON] : [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] . Змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові дитини - « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою суду від 29 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено у справі підготовче судове засідання на 06 вересня 2024 року, яке в подальшому, за клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Мельник О.В. відкладено на 16 жовтня 2024 року /а.с. 26-31/. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання сторін, підготовче судове засідання відкладено на 12 грудня 2024 року на 12 год. 30 хв. /а.с. 48/. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач 1 - [PERSON] та його представник - адвокат Мельник О.В. звернулися до суду із заявою про визнання позову, просять суд розглянути справу без участі відповідача та його представника. Відповідач 2 - Бориспільський відділ ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області надіслали до суду листа про розгляд справи без представника відділу, проти задоволення вимог заяви не заперечують. Третя особа - [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] визнає. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьком записаний [PERSON] , так як на момент його народження перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] /а.с. 9/. Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26.06.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 13-14/. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 жовтня 2023 року в Іванківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом 172 /а.с. 15/. Позивач вважаючи себе батьком [PERSON] , звернувся до суду із даним позовом. Ст. 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно з ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved