Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У грудні 2023 року представник позивача адвокат Ступак Ольга Володимирівна звернулась до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за судовим рішенням стягнено з [PERSON] на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 32 035,94 грн. та витрати по платі судового збору в сумі 2 270,00 грн. Однак відшкодування матеріальної шкоди було здійснено відповідачкою лише 15.11.2023 року, під час примусового виконання рішення суду. Позивач вважає, що в зв`язку з невиплатою боргу відповідачкою тривалий час, відповідачка має зобов`язання зі сплати позивачу інфляційних витрат за період прострочення з 19.08.2021 року по 31.10.2023 року відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП за період прострочення з 19.08.2021 року по 31.10.2023 року у розмірі 2 153,87 грн., інфляційні втрати у розмірі 11 570,71 грн., судовий збір у розмірі 1073,60 грн., покласти судові витрати на відповідачку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2023 відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від19 квітня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику(повідомлення)сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задоволити позовні вимоги, у подальшому просила вирішувати справу за наявними в ній доказами. У судове засідання відповідачка не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Додатково для виклику особи, суд направляв і смс-повідомлення, та розмістив оголошення про виклик особи на сайті суду. Причини неявки суду не повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2022 по справі № 369/13981/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2023 року по справі № 369/13981/21 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнено з [PERSON] на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 32 035,94 грн. та витрати по платі судового збору в сумі 2 270,00 грн. Відшкодування матеріальної шкоди було здійснено відповідачкою 15.11.2023 року, під час примусового виконання рішення суду, що підтверджується випискою № ОАV02LV53K8LHKAO від 28.11.2023 року по надходженням по картці/рахунку за період 15.11.203 15.11.2023 року та платіжною інструкцією №2746 від 15.11.2023р. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За положеннями ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Правилами ч.1 ст.81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.62\~ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30березня 2016 року у справі №6-2168цс15. Аналогічна позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц. Розрахунок позивача щодо розміру інфляційних витрат та трьох процентів річних перевірений судом, відповідає нормам ЦК України та ЦПК України. Правильність розрахунків відповідачем не оспорюється, контррозрахунків до матеріалів справи не надано. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушував права позивача, як кредитора на сплату суми шкоди, перевіривши подані суду розрахунки, з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved