Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] , виключивши із Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи про арешт. Позовну заяву обґрунтовує тим, що в м.Миргороді на праві власності їй належить квартира [ADDRESS] . В жовтні 2021 року їй стало відомо, що на квартиру накладено арешт. В 2024 році вирішивши продати квартиру від нотаріуса дізналася, що на вказану квартиру накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1697428, зареєстровано 21.02.2005 за №1697428 реєстратором Перша Миргородська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення б/н 09.02.1999 Миргородський міський суд, об`єкт обтяження: квартира состав: ціле, состояние: добудоване, статус жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . Їй спірну квартиру [INFO] подарував чоловік- [PERSON] , і при оформлені договору дарування про накладення арешту відомо не було і жодних питань не виникало. За змістом довідки Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області будь-які виконавчі провадження стосовно [PERSON] у відділі не знаходяться. Наявність вказаної заборони перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник адвокат Яковенко Г.М. надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволені позовних вимог наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.31, 38). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило (а.с. 30,36, 37). Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2\~статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень\~ст. 16 ЦК України\~власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", - інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). Згідно з п.2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті\~3,\~45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження»\~(у редакції\~Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). Судом встановлено, що [PERSON] 25.05.2005 року подарував, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування (а.с.7). Дане право власності [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Згідно копії довідки №51342 від 03.09.2024 року виданої Миргородським відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що станом на 03.09.2024 виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] у відділі не знаходяться. Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта арешти відсутні (а.с.10). В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №1697428 від 21.02.2005, за яким об`єктом обтяження є квартира [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , накладений на підставі повідомлення б/н 09.02.1999 Миргородський міський суд (а.с.9). Згідно з ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У статті 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.316 ЦК України\~встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 3\~ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Судом встановлено, що позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. З правової позиції Великої Палати Верховного суду, а саме постанови від 15.05.2019 по справі № 372/2904/17-ц вбачається, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Виходячи з вищевикладеного, за наявності арешту , накладеного на квартиру, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved