Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області Данилов Д. звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Губининської селищної ради до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації із позовною заявою про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 183/9053/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до інформації КП «Новомосковської ЦРЛІЛ» Дніпропетровської облдержадміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення за рахунок коштів державного бюджету склала 7\~782,94 грн. та 1576,57 грн. до місцевого бюджету. Посилаючись на ст. 1206 ЦК України, прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь Національної служби здоров`я України кошти, та Губиниської селищної ради витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи [PERSON] в розмірі 9\~359,51 грн. Прокурор в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, надавши заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримую та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Позивачі у справі Національної служби здоров`я України та Губининська селищна рада в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник третьої особи Комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністарції в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чино надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~будучи належним\~чином повідомлений\~про час\~та місце\~судового розгляду. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засідання встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 183/9053/22, встановлено, що [PERSON] , 28.11.2022 о 18:20 год., керуючи технічно справним автомобілем «Hundai Santa Fe», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Сучкова, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, зі сторони вул. Спаська в напрямку вул. Гетьманська, в районі автомийки «Бриз», розташованої за адресою: вул. Сучкова 40 Д, м. Новомосковськ, в порушення п.1.3,п.2.1, п.18.1 Правил дорожнього руху, не надав пішоходу [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги з право наліво по відношенню руху автомобіля «Hundai Santa Fe», державний реєстраційний номер [NUMBER] , по нерегульованому пішохідному переході, тим самим створив для неї небезпеку та допустив наїзд на останню. З огляду на доведеність вини [PERSON] в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, останнього визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на рік з відрахуванням в дохід держави 15% із суми його заробітку, строком на 1 рік, без позбавлення права керування транспортним засобом. яке полягало в у здійсненні наїзду [PERSON] . Учасниками справи не заперечується факт, що потерпіла у зазначеному кримінальному провадженні [PERSON] , [INFO] , знаходилася з 28 листопада 2022 року по 07 грудня 2022 року стаціонарному лікуванні в КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації. Згідно з довідками КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації № 255 від 25 березня 2024 року та № 301 від 08.04.2024, потерпіла [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , знаходилась на стаціонарному лікуванні у травмотологічному відділенні та відділенні для паліативного лікування КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації з 28 листопада 2022 по 07 грудня 2022 року, тобто 9 ліжно/днів, у зв`язку з чим мали місце витрати на медичне лікування останньої а сумі 9359,51 грн., з яких витрачені кошти місцевого бюджету склали 1576,57 грн., та витрачені кошти Національною службою здоров`я України в сумі 7782,94 грн. Як вбачається з Статуту КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації, затвердженого рішенням Губининської селищної ради № 13-10/VІІІ від 26.11.2021 Дніпропетровської облдержадміністрації, підприємство прийняте до комунальної власності Губининської селищної ради, засновником та органом управління якого є Губиниська селищна рада (п.1.3 Статуту). Одним із джерел формування майна КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації є бюджетні кошти (п. 5.3 Статуту). Відповідно до інформації Губиниської селищної ради від 19 квітня 2024 року, заходи щодо судово-претензійного характеру, направлені на стягнення з [PERSON] , [INFO] витрат на лікування потерпілої гр. [PERSON] не вживались. Відповідно до відповіді Національної служби здоров`я України від 24 квітня 2024 року № 2333-24, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. НСЗУ не заперечує, щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень. Також у 2022,2023 роках між НСЗУ та КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від лютого 2022 року № 1196-Е122-Р000 та договір від 12 липня 2022 року № 3110-Е223-Р000 та № 2170-Е123-Р000 від 06 лютого 2023 року про медичне обслуговування за програмою медичних гарантій. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо кримінальне правопорушення вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995року №11«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. У п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від07липня 1995року №11«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину,та судових витрат»\~відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Крім того, слід зазначити, що суд, дослідивши питання щодо наявності підстав для представництва місцевою прокуратурою позивача у справі, перевіривши причини, які перешкоджають здійсненню захисту прав та інтересів позивачем особисто, вважає за потрібне зазначити наступне. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Згідноч.3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185цього Кодексу. Аналіз положень частин 3-5 статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Згідно зі ст. 140, 142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року по справі №915/20/18 зазначено, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ст. 167 ЦК України, держава діє в цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефектно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері. Відповідно до ч.1 ст.26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень. Згідно ч.3 ст.26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів. Відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» Держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. При цьому, пунктом 5 частини 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення, однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. У пункті 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 410, передбачено, що надавач зобов`язується надати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Послуги КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до підпункту 14 пункту 5 Положення, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086 затверджено «Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (далі - Порядок). Відповідно до п.3 Порядку, розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є НСЗУ. Згідно з ч.4 ст.20 Бюджетного кодексу України, відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Відповідно до п. 8, 10 ч.5 ст.1 «Інструкції про статус відповідальних виконавців бюджетних програм та особливості їх участі у бюджетному процесі», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.12.2001 №574, відповідальний виконавець, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечує ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів у бюджетному процесі; головний розпорядник та відповідальний виконавець у встановленому порядку здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу з метою забезпечення ефективного та результативного управління бюджетними коштами. Оскільки лікування потерпілої [PERSON] здійснювалося за кошти державного бюджету за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій то відповідно і контроль за використанням та поверненням вказаних коштів має здійснювати орган, що є розпорядниками вказаних коштів, а саме Національна служба здоров`я України (НСЗУ). У зв`язку з наявністю підстав для представництва, Новомосковською окружною прокуратурою Дніпропетровської області 15 березня 2024 року направлялися запити до НСЗУ, до Губиниської селищної ради, КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації щодо вжитих заходів, спрямованих на стягнення з [PERSON] грошових коштів, витрачених КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації на лікування потерпілої від злочину [PERSON] . Водночас, згідно з відповіддю КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації та Губиниської селищної ради заходи щодо стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] не вживались. Також, згідно відповіді Національної служби здоров`я України, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Таким чином, бездіяльність КП КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації протягом тривалого часу з моменту виникнення спірних правовідносин позбавляє указані органи можливості залучити отримані грошові кошти для виконання покладених на підприємство функцій, а також ефективно використовувати вказані бюджетні кошти. Вищевказане підтверджує наявності підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах. Крім того, є категорія справ, де Європейський суд з прав людини звертав увагу, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію: «…сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави…». У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач\~будучи належним\~чином повідомлений\~про час\~та місце\~судового розгляду, правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Суд приходить до висновку, що розрахунок заподіяних збитків з лікування потерпілої [PERSON] відділенні КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації проведено згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою КМУ від 16 липня 1993 року № 545, оскільки сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначена КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» Дніпропетровської облдержадміністрації, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених потерпілю [PERSON] в стаціонарі та вартості витрат на її лікування в день. На підставі викладеного, з урахуванням ст. 13 ЦПК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, та стягнути з [PERSON] на користь держави в особі НСЗУ, Губинисько селищної ради грошові кошти в розмірі 9\~359,51 грн., затрачені на лікування потерпілої [PERSON] від кримінального правопорушення.

Outcome: approved