Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом за матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої їй у спадок залишився житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки вона на момент смерті матері постійно проживала з останньою, а тому, не зважаючи на відсутність заповіту, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає себе такою, що прийняла спадщину. У жовтні 2024 року з метою оформлення спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В.О., однак остання повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно. Оскільки у неї існують перешкоди у оформленні права на спадкове майно в нотаріальному порядку, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 31 жовтня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, остання подала заяву про проведення розгляду справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 01 червня 2002 року (а. с. 4, 6, 7, 8). Згідно повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року № 3-953/07-03, [PERSON] була головою дворогосподарства за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16). Як видно з Довідки Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області № 660/14-11 від 29 жовтня 2024 року, на день смерті [PERSON] , 1925 року народження, яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані, зокрема, [PERSON] , 1925 року народження (померла), та [PERSON] , 1955 року народження (а. с. 17). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР. Так, згідно ст. 525 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, у зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 79133217 від 13 листопада 2024 року, наданим приватним нотаріусом Васіловка В.О., право на спадкування за такою одержали спадкоємці за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК Української РСР). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В архіві, що переданий Перечинській міській раді на зберігання від РКП «Бюро технічної інвентаризації», відсутня інвентаризаційна справа щодо реєстрації житлового будинку за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області № 423/14-11 від 30 жовтня 2024 року (а. с. 15). Поряд з цим суд встановив, що [PERSON] 30 липня 2003 року звернулася до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що стверджується копією спадкової справи № 108/2003 за померлою [INFO] [PERSON] , наданою Перечинською державною нотаріальною конторою 05 грудня 2024 року за № 160/01-16, та Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 79133207 від 13 листопада 2024 року, наданим приватним нотаріусом Васіловка В.О. (а. с. 32, 37-40). Отже, враховуючи те, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом у відповідності до ст. 529 ЦК Української РСР, протягом строку, встановленого ст. 549 цього ж Кодексу, фактично вступила в управління спадковим майном та подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилася, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено (а. с. 17, 30-32, 37-40, 42), тому позивач вважається такою, що прийняла її одноосібно. Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В.О. від 31 жовтня 2024 року № 548/01-16, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки позивачем [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на майно, яке підлягає спадкуванню, рекомендовано їй звернутись до суду з відповідною заявою (а. с. 23). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, з врахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги, що у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до платіжної інструкції № 0.0.3976025792.1 від 30 жовтня 2024 року позивачем [PERSON] сплачено 2 786,39 грн судового збору (а. с. 30). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 1 393,19 грн (2 786,39 грн х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з Перечинської міської ради Закарпатської області, що відповідає положенням ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved