Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

23 серпня 2024 року з Київського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за підсудністю, відповідно до якої вбачається, що позивач звернувся до суду\~ з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 219 333,16 гривень та\~ суму судових витрат у розмірі 3 290,00 гривень судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2021 року між ПАТ «Страхова компанія «УСГ», (далі Позивач) та ТОВ «Амадеус Марин» (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1505-21-00028, предметом якого є страхування транспортного засобу «BMW Х5» д.н.з. [NUMBER] . 17 листопада 2021 року о 19 год. 00 хв. по вул. Велика Арнаутська, 11Б в м. Одеса, [PERSON] , далі - Відповідач, керуючи транспортним засобом «Chery Amulet» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу «BMW Х5» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року (справа №522/23749/21) вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Відповідачем Правил дорожнього руху України. 18 листопада 2021 року Страхувальник звернувся до Позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 23 грудня 2021 року позивачем на підставі Рахунку № ВL000013320 від 24 листопада 2021 року було складено страховий акт № ПСКА-12243 та розрахунок страхового відшкодування до нього. \~ \~ \~ \~На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 343 313,16 гривень. 28 січня 2022 року позивачем на підставі рахунку № ВL000014718 від 26 січня 2022 року та страхового акту ПСКА-12243 було складено страховий акт № ПСКА-12243/1 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 3 420,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 21011 від 31 січня 2022 року. А всього позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 346 733,16 гривень Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу ОСЦПВ № ЕР-205533642. 04 січня 2022 року позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування №11/21096 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило виплату в межах ліміту відповідальності в розмірі 127 400,00 гривень. Тому залишок боргу, який повинен сплатити Відповідач, становить: 346 733,16 грн. - 127 400,00 грн. = 219 333,16 гривень. 07 лютого 2022 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 45787 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак останній залишив її без задоволення. Оскільки відповідача не бажає в досудовому порядку вирішувати питання щодо повернення зазначеної вище суми, позивач змушений звернутися до суду. Крім того, позивач у позовній заяві, просив витребувати з Державної фіскальної служби України інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , [INFO] . Судом витребувано відповідну інформацію за даним клопотанням, та отримано відповідь Міністерства доходів та зборів про неможливість надання реєстраційного номеру облікової картки фізичної особи [PERSON] через «неможливість однозначно ідентифікувати фізичну особу (а.с.138). Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 23.08.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 09:00 годину 01.102024 року (а.с.134134), про що було сповіщено сторін по справі (а.с.136). В підготовче судове засідання 01.10.2024 року: - представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.50), до суду - не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.144); - відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства до суду не з`явився будь-яких заяв та клопотань не надавав. 01.10.2024 праву було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у щорічній основній відпустці. Ухвалою суду\~від \~07.10.2024\~року було\~призначено підготовче\~засідання по\~справі \~на 09:00\~годину 30.10.2024\~року (а.с.148) про що було повідомлено сторін по справі (а.с.149). В судове зсідання 30.10.2024 року. - представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.50), до суду - не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі(а.с.144); - відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства до суду не з`явився будь-яких заяв та клопотань не надавав. У зв`язку\~з перебуванням\~ судді\~Кодінцевої С.В.\~у щорічній\~основній відпустці (довідка секретаря судового засідання від 30.10.2024 року), судове засідання призначене на 09:00 годину 30.10.2024 року - не проводилось, справу знято з розгляду (а.с.160). Ухвалою суду від 06.11..2024 справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27.11.2024 року о\~09:00 годині. В судовому засіданні 27.11.2024 року - представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.50), до суду - не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі(а.с.156). ; - відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства до суду не з`явився будь-яких заяв та клопотань не надавав. Ухвалою суду від 27.11.2024 було закрите підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.12.2024 року о\~ 09:00 годині в приміщенні Болградського районного суду Одеської області (а.с.169) \~ \~ \~ \~В судове засіданні 20.12.2024 року: - представник позивача не прибув надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с.179); - відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, суд надсилав ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками та судову повістку-виклик за адресою місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] (а.с.72). До суду повернулось поштове повідомлення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.176) Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №720247 від 02.08.2024 (а.с.124), відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.124). Окрім цього, судом неодноразово надсилались документи на фактичну адресу місця проживання відповідача: [ADDRESS] , які повернулись до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.176-178). У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Що відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки». Також суд повідомляв відповідача шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/. Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.3, а.с.179). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 лютого 2021 року між ПАТ «Страхова компанія «УСГ», далі - Позивач та ТОВ «Амадекс Марин» (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1505-21-00028, предметом якого є страхування транспортного засобу «BMW Х5» д.н.з. [NUMBER] (а.с.10). Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року (справа № 522/23749/21) вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем [PERSON] та визнано останнього винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено стягнення у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850.00 гривень. Цією постановою суду було встановлено, що 17 листопада 2021 року о 19 год. 00 хв. по вул. Велика Арнаутська, 11-Б в м. Одеса, відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chery Amulet» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу «BMW Х5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля марки «BMW Х5» д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, є ТОВ «Амадеус\~Марин» (а.с.29). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту № 12-006 фахівця автотоварознавця ФОП [PERSON] про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля BMW Х5, вбачається, що 29.11.2021 року надійшла заява від ПАТ «Страхова компанія «УСГ» про проведення авто товарознавчого дослідження з оцінки вартості відновлювального ремонту BMW\~Х5,\~д.н.з.\~ [NUMBER] та\~на підставі\~якого було\~встановлено,\~що вартість\~відновлювального ремонту\~пошкодженого в\~ДТП 17\~листопада 2021\~року \~автомобіля BMW\~Х5\~д.н.з.\~ [NUMBER] на дату оцінки становить 339 066.30 гривень (а.с85). 18 листопада 2021 року представник ТОВ «Амадеус Марин» звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до страховика ПАТ «Страхова компанія «УСГ» (а.с.104-105) 23 грудня 2021 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі Рахунку № BL000013320 від 24 листопада 2021 року було складено страховий акт № ПСКА-12243 та розрахунок страхового відшкодування до нього в розмірі . 343 313,16 гривень.(а.с.107-108) На підставі вищевказаних документів ПАТ «Страхова компанія «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 343 313,16 гривень що підтверджується платіжним дорученням №36195 від 28 грудня 2021 року (а.с.111). 28 січня 2022 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі Рахунку № BL000014718 від 26 січня 2022 року та страхового акту ПСКА-12243 було складено страховий акт № ПСКА-12243/1 та розрахунок страхового відшкодування до нього, на підставі чого здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 3 420,0 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 21011 від 31 січня 2022 року (а.с.112). Тобто ПАТ «Страхова компанія «УСГ» всього здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 346 733,16 гривень. Згідно полісу ОСЦПВ № ЕР-205533642. цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП 17 листопада 2021 року була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 04 січня 2022 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулося із заявою на виплату страхового відшкодування № 11/21096 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило виплату в межах ліміту відповідальності в розмірі 127 400,00 гривень. Тому залишок боргу, який повинен сплатити Відповідач, становить: 346 733,16 грн. - 127 400,00 гри. = 219 333,16 гривень. 07 лютого 2022 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на адресу відповідача було направлено претензію № 45787 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак останній залишив її без задоволення. Оскільки відповідач у досудовому порядку на звернення позивача щодо відшкодування понесених ним виплат не відреагував, такі виплати не компенсував, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.). Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб -транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.. Так, відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто, сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Відповідно до рішення ЄСПЛ «Проніна проти України» № 63566/00, §23 від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували розрахунок страхового відшкодування, наданий суду стороною позивача, та підтверджували те, що такі затрати не були понесені потерпілими в наслідок гибелі сина в результаті ДТП. Відтак вимоги Позивача про відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних з регламентною виплатою є доведеними, та такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах чинного законодавства. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зокрема, слід стягнути із [PERSON] на користь позивача грошову суму у розмірі 219 333.16 гривень, як суму виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 552.53 гривні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved