Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

31.08.2023 [PERSON] через свого представника адвоката Похвалітого Анатолія, звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою, у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 141\~116,92 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.10.2022 у справі № 208/2620/22 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок порушення ним п. 10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортного засобу позивача автомобіля Audi А6, державний номер [NUMBER] . Вказане рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська набрало законної сили, а встановлені у ньому обставини мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи. З огляду на це, посилаючись на норми ст.ст. 22, 1166, 1187 Цивільного кодексу України, позивач зазначила про обов`язок [PERSON] відшкодувати завдану їй внаслідок його протиправних дій майнову шкоду, яка складає 141\~116,92 грн., що підтверджено висновком експерта № 4111/22 від 27.11.2022. Посилаючись на правовий висновок, сформований Верховним Судом в постанові від 22.06.2023 у справі № 461/2896/20, позивач зазначила, що ефективним способом захисту її порушеного права є стягнення відшкодування завданої їй внаслідок ДТП шкоди саме з [PERSON] , оскільки саме його дії перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням вказаної ДТП. Також, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», у зв`язку з чим рішення суду у цій справі може у подальшому вплинути на права та обов`язки цього страховика, позивач вказала на необхідність залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.09.2023 за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (т.1 а.с.48). 23.04.2024 від відповідача в особі адвоката Машониної А.О. у системі «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на передчасність звернення позовних вимог до [PERSON] , оскільки він не є належним відповідачем по справі. Зазначена позиція відповідача обґрунтована тим, що відповідач на час вчинення ДТП мав діючий договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР 2932438). З огляду на це, та враховуючи позицію Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, відповідач зобов`язаний покрити тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки сума страхового відшкодування покриває розмір завданої шкоди, розмір якої підтверджено відповідним висновком експерта, відповідач наголошує на відсутності підстав звернення позивача до відповідача із вимогами про відшкодування завданої ДТП шкоди (т.1 а.с.124-128). Ознайомившись з позицією відповідача, позивач через свого представника [PERSON] надав до суду 01.05.2024 через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якій підтвердив позовні вимоги. Зазначив, що на час розгляду цієї справи позивач позбавлений об`єктивної можливості отримати страхове відшкодування (компенсацію) за рахунок страховика АТ «СК «Мега-Гарант», який перебуває у стані ліквідації за рішенням його загальних зборів та припинив здійснення ним діяльності із страхування на період виходу з ринку, що прямо передбачено законодавством України. Також, оскільки вказаний страховик 05.10.2022 позбавлений членства в МТСБУ через заборгованість до фондів останнього, норми абз. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню у спірному випадку. Не можна також задовольнити вимоги позивача у спірному випадку у межах процедур, врегульованих нормами Кодексу України про банкрутство, оскільки АТ «СК «Мега-Гарант» не визнано банкрутом в судовому порядку та не відкрито його ліквідаційну процедуру. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що ефективним способом захисту його порушеного права є саме звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала таку шкоду відповідача (т.1 а.с.134-151). 06.05.2024 від відповідача в особі адвоката Машониної А.О. у системі «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання заперечила проти твердження позивача відносно припинення дії його договору страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки АТ «СК «Мега-Гарант» на час розгляду цієї справи згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є діючою юридичною особою. Відомості щодо припинення його діяльності або його ліквідацію до реєстру не внесено. Також, враховуючи відсутність процедури банкрутства відносно АТ «СК «Мега-Гарант», відповідач вказав на достатність у останнього активів на задоволення вимог його кредиторів, що є можливим згідно діючого в Україні законодавства у межах процедури ліквідації його за рішенням засновників. Відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджено факт перебування страховика на час розгляду справи у стані припинення з визначенням ліквідатора та строку для заявлення кредиторами своїх вимог. Проте, позивач з незрозумілих причин у встановлений строк не скористався своїм правом для заявлення кредиторських вимог. Враховуючи відсутність факту припинення страховика, відповідач зазначив, що саме на АТ «СК «Мега-Гарант» покладається відповідальність за завдану шкоду позивачу, а у разі не задоволення таких вимог страховиком такі вимоги, на думку відповідача, повинні бути задоволені за рахунок активів МТСБУ. З огляду на це, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.172-194). Ухвалою від 11.09.2024 справу № 208/8044/23 прийнято до свого провадження суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Гречаною В.Г.(т.2 а.с.2) 01.10.2024 від відповідача в особі адвоката Машониної А.О. у системі «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення, у яких остання просила врахувати Постанову Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (т.2 а.с.5-6). В судовому засіданні 05.12.2024 року представником позивача, адвокатом Похвалітим А.А. було надано для огляду дві Постанови Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 953/1822/20 та від 12.09.2018 року у справі №569/96/17. Представником відповідача в судовому засіданні 10.12.2024 року також додатково були надані письмові заперечення щодо наданих 05.12.2024 року представником позивача на стадії\~розгляду судової\~справи «по\~суті» Постанов\~Верховного Суду,\~в яких\~представник зазначила,\~що долучені 05.12.2024 року представником позивача Постанови ВС «обрані рандомним шляхом» і не є тотожніми з предметом спору у справі, а тому представник відповідача вважала, що долучення вищезазначених Постанов ВС є недоцільним та таким, що призводить до зайвої витрати процесуальний часу. В судовому засіданні 10.12.2024 представник позивача та представник відповідача, викладені вище свої вимоги та заперечення підтримали, проти закінчення судового розгляду не заперечували. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали судом встановлено наступні обставини. 05.06.2022 об 11 год. 20 хв. в м. Кам`янське по проспекту Гімназичному, 13, за участі автомобіля Audi A6, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , за участі автомобіля Opel Astra, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до вимог ст. 221 КУпАП, Заводський районний суд м. Дніпродзержинська розглянув справу про адміністративне правопорушення № 208/2620/22 за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.10.2022 у справі № 208/2620/22 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Дослідивши докази у межах справи № 208/2620/22 Заводський районний суд м. Дніпродзержинська встановив факт порушення [PERSON] п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, а в його діях наявність складу адміністративного правопорушення, який вірно кваліфікований за ст.124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (т.1 а.с. 6 - 14). Постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.10.2022 у справі № 208/2620/22 набрала законної сили 21.10.2022 року. Частиною 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, факт порушення [PERSON] п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Audi A6, державний номер [NUMBER] , позивача під керуванням [PERSON] , є встановленою обставиною та не підлягає доказуванню у межах цієї справи. Вказаний факт також не заперечується відповідачем. Розмір шкоди, завданої автомобілю позивача внаслідок протиправних дій відповідача у сумі 141\~116,92 грн., підтверджено висновком експерта № 4111/22 від 27.11.2022 (т.1 а.с. 17-35). Заперечень щодо розміру вказаної суми, яка підлягає відшкодуванню, відповідачем також не наведено. Спір у межах цієї справи полягає навколо вирішення питання, хто саме, відповідач, або його страховик має нести майнову відповідальність за протиправні дії відповідача. Так, матеріалами справи підтверджено, що станом на час ДТП, відповідачем було укладено із Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега Гарант» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АР2932438 (т.1 а.с. 131). Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Посилаючись на норми ст. 22, 1166, 1187 Цивільного кодексу України та висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 22.06.2023 у справі № 461/2896/20, позивач стверджує про обов`язок саме відповідача відшкодувати завдані ним позивачу збитки внаслідок ДТП, оскільки це є ефективним способом захисту його порушеного права. Разом із цим, посилаючись на висновок Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, відповідач заперечує проти вказаного твердження позивача та зазначає, що останній мав в обов`язковому порядку спочатку звернутися до страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача і лише у випадку недостатності суми відшкодування пред`явити позов до відповідача на різницю суми матеріальної шкоди. У Постанові від 22.06.2023 у справі № 461/2896/20 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив, що заподіяння потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Разом з тим, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Однак, деліктне та договірне зобов`язання не виключають одне одного, тому потерпілий (кредитор) на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала таку шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. Виходячи з наведеного, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, у вказаній постанові Верховний Суд дійсно вказав на право потерпілого звернутися за відшкодуванням завданої йому шкоди безпосередньо до особи, яка завдала такої шкоди, незалежно від наявності у неї договору страхування цивільно-правової відповідальності. Водночас, питання відповідальності особи, яка має договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за спричинену внаслідок ДТП нею шкоду вже було передано Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду на розгляд Великої Палати Верховного Суду, за результатами чого у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду зроблено наступний висновок. «Стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.» Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Отже, відповідальність особи, якою завдано шкоду внаслідок ДТП та яка має договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд враховує надані 01.10.2024 представником Відповідача через систему «Електронний Суд» письмові пояснення, до яких додано Постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц, якій суд зазначив про відсутність підстав для відступу від правового висновку, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Також, в ухвалі від 13.09.2023 у справі № 917/1093/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила про необґрунтованість доводів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про необхідність відступу від правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), та про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону «Про судоустрій і статус суддів» перед Великою Палатою поставлено завдання забезпечувати сталість і єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Згідно п. 1 ч. 2 вказаного Закону, Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. Позиція Верховного Суду, що викладена у постанові від 22.06.2023 у справі № 461/2896/20 зроблена судом без врахування висновків Великої Палати верховного Суду зі спірного питання. Суд зазначає, що при вирішенні цієї справи врахуванню підлягає правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 755/18066/15-ц від 04.07.2018, яка є останньою правовою позицією спеціально створеного колегіального органу Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права. В той же час, суд не приймає до уваги надані 05.12.2024 року представником позивача Постанови Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 953/1822/20 та від 12.09.2018 року у справі №569/96/17, оскільки предмет спору,\~підстави позову,\~зміст позовних\~вимог і\~встановлені судом\~фактичні обставини,\~наведені у\~даних постановах,\~не є\~тотожніми предмету\~спору та\~підставам позову\~у даній\~справі,\~яка розглядається Заводським районним судом м. Дніпродзержинська. Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи позивача щодо можливості його звернення з правовими вимогами про відшкодування завданої йому шкоди безпосередньо до відповідача та вважає обґрунтованим твердження відповідача, що позивач мав в обов`язковому порядку спочатку звернутися до страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача і лише у випадку недостатності суми відшкодування пред`являти позов до відповідача на різницю суми матеріальної шкоди. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed