Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

01.11.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просила припинити право [PERSON] на 1/18 частку квартири [ADDRESS] , визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/18 частину квартири [ADDRESS] , виплатити [PERSON] 62656,25 грн. у відшкодування вартості 1/18 частки квартири [ADDRESS] внесений нею на депозит Державної казначейської служби України м. Київ. В обґрунтування позову зазначила, що неї та її чоловіком, [PERSON] , та їхнім сином, [PERSON] , 31 грудня 1993 року була приватизована трикімнатна квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку зазначеної квартири, яку прийняли в рівних частках шестеро спадкоємців, а саме: вона, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - дружина померлого, [PERSON] - дочка померлого, [PERSON] дочка померлого, і [PERSON] - дочка померлого від першого шлюбу. Таким чином, кожний із спадкоємців успадкував по 1/18 частці вищевказаної квартири. [INFO] помер [PERSON] . Після нього вона прийняла спадщину за заповітом і 02.10.2018 отримала свідоцтво про право на спадщину на 7/18 часток квартири [ADDRESS] . В подальшому, на підставі договору дарування від 13 квітня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Пазиничем Р.В., [PERSON] і [PERSON] подарували [PERSON] по 1/18 частці зазначеної квартири. На даний час їй на праві власності належить 8/9 часток квартири [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] 1/18 частка спірної квартири, яка не може бути виділена в ізольовану кімнату площею 3,46 кв.м. Відповідач не є членом її сім`ї, ніколи не проживав спільно і не вів спільне господарство, відповідач з моменту отримання права власності на частку квартири ніколи не відвідувала її , не бере участі у витратах, яких потребує утримання квартири, не здійснює її ремонт, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг. Посилаючись на вимоги\~ст. 365 ЦК України, просила припинити право власності відповідача на її частку у спірній квартирі та визнання права власності на вказану частку за нею. 08.11.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.24). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, її представник- адвокат Сидоренко Ю.В. надав заяву, в якій просив підготовче судове засідання провести без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.46). Відповідач в судове засідання не з`явилася, засобами поштового зв`язку надала заяву, в якій просила розгляд цивільної справи провести без її участі, позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення, виплати відшкодування вартості 1/18 частки квартири [ADDRESS] просила перерахувати на її розрахунковий рахунок. Також повідомила про зміну свого прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.35-41). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.\~211\~ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 31.12.1993 року (а.с.5). [INFO] [PERSON] помер (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку квартири, яку прийняли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/18 частці кожний (а.с.7,8,13-14). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). Спадщину за заповітом після його смерті прийняла його дружина [PERSON] (а.с.10). На підставі договору дарування від 13 квітня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Пазиничем Р.В., [PERSON] і [PERSON] подарували [PERSON] по 1/18 частці зазначеної квартири (а.с.11,12). Відповідач [PERSON] після укладення шлюбу 10.08.2019 року з [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.39). Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 15.10.2024 року вартість 1/18 частини спірної квартири що складає -3,46 кв.м. становить 62656,25 грн (а.с.17-18). Жодних заперечень зі сторони відповідача щодо оцінки вказаного майна не надходило. 31.10.2024 [PERSON] було внесено на депозит Державної казначейської служби України м. Київ, в якості компенсації [PERSON] вартості частки нерухомого майна квартири [ADDRESS] - 62656,30 грн. (а.с.3). Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей55,124\~Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно статті 356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 346\~ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365\~ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Частка відповідача у спірному майні становить 1/18, частка позивача 8/9, тобто частка відповідача є незначною. За частиною другою статті 365\~ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до абзацу 3 пункту 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи те, що позивач внесла на депозитний рахунок в якості компенсації відповідачу вартість 1/18 частки у спірному майні - квартирі [ADDRESS] , у розмірі 62656,30 грн. і питання визначення вартості сторонами погоджено та не є спірним, право власності [PERSON] на таку частку спірного майна має бути припинено. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню, шляхом припинення права власності [PERSON] на 1/18 частку в квартирі [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 1/18 частку квартири [ADDRESS] , із виплатою [PERSON] грошової компенсації у розмірі 62656,25 грн., внесену [PERSON] на депозит Державної казначейської служби України м. Київ, в якості компенсації вартості частки нерухомого майна. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved