Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

06.11.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 21 вересня 2021 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН03-00796, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 6000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 5,063 % від суми наданого кредиту за кожні 7 днів, строком до 05.04.2022. ТОВ «Вендор-Фінанс» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 21 вересня 2021 року. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00796 від 21 вересня 2021 року. В свою чергу, ТОВ «Кредити Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 12 грудня 2023 року відступило право вимоги ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00796 від 21 вересня 2021 року, укладеним з відповідачем. 13.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» було укладено договір про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 13122023/1, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00796 від 21 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «Вендор Фінанс» та [PERSON] , було відступлено [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач не виконала умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 01.10.2024 виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 34091,37 грн, з яких: 4237,77 грн сума заборгованості за тілом кредиту та 29853,60 грн сума заборгованості за процентами за період з 21.09.2021 по 01.10.2024, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 08.11.2024 відкрито провадження у справі № 141/716/24 та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України вирішено розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 19.12.2024, а також зобов`язано позивача в порядку ст.\~83\~ЦПК України надати суду докази щодо надання йому права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг (витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, ліцензію на фінансовий лізинг тощо); докази направлення [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості за договором про надання\~фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21.09.2021; докази сплати відповідачем заборгованості за укладеним договором про надання\~фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21.09.2021. Також ухвалою суду зобов`язано відповідача надати суду докази погашення боргу за укладеним договором про надання\~фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21.09.2021. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи № 141/716/24, жодних заяв чи клопотань суду не подав, вимоги ухвали суду від 08.11.2024 не виконав, при цьому, в матеріалах позовної заяви позивач [PERSON] просить суд розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи № 141/716/24 шляхом скеровування коресподенції суду по місцю реєстрації, однак відзив на позов не подала, а також жодних інших заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. Натомість, конверт з кореспонденцією суду (ухвала суду та копія позовної заяви з додатками), надісланий на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 2, 4, 6, 7 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процессу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 08.11.2024, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199\~ЦПК України сплинули, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 08.11.2024 відповідачем подано не було. Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Зокрема, відповідно до вимог ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на зазначені фактичні обставин справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 141/716/24 за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи №141/716/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21.09.2021 [PERSON] заповнила заяву позичальника на отримання фінансового кредиту та анкету, в яких зазначила свої персональні дані, сімейний та майновий стан, а також контактні дані близьких та інших осіб. В подальшому 21.09.2021 між ТзОВ «Вендор Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00796 (далі по тексту договір), відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти належним чином, використати та повернути кредитодавцю грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором та сплатити проценти. Кредитні кошти надаються в сумі 6000,00 грн строком на 28 періодів по 7 днів, а саме з 21 вересня 2021 року по 5 квітня 2022 року (днем кінцевого повернення кредиту є 5 квітня 2022 року) (п.1.4 1.5 договору). Згідно п. 1.6 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитору проценти в розмірі 5,063% від суми наданого кредиту за кожен/кожні 7 днів користування. Процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом усього строку користування кредитом. Кредитні кошти, отримані позичальником, використовуються за цільовим призначенням на поточні потреби (п. 1.3 договору). Відповідно до п.1.7 1.8 договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними повертаються позичальником у касу або на рахунок кредитора (в тому числі через термінальну мережу), відповідно до графіку внесків за договором, що є додатком №1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Сторони погодили, що при розрахунку графіку внесків за цим договором та розміру єдиного платежу використовується ануїтетний спосіб погашення кредиту, що передбачає погашення рівними платежами. Згідно п. 2.3 договору днем фактичного погашення заборгованості за договором вважається день зарахування на відповідні рахунки чи в касу кредитора отриманих кредитних коштів, нарахованих процентів, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів, передбачених договором. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів в день погашення кредиту, передбаченого графіком внесків за договором. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором за фактичний залишок кредитних коштів, відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 договору. При розрахунку процентів вказується день надання та не враховується день повернення кредиту. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів. В разі, якщо день сплати кредиту та процентів за договором (єдиного платежу), про який вказано в графіку внесків за договором, припадає на вихідний чи святковий день, позичальник зобов`язується здійснити такий платіж у перший наступний робочий день (п .2.6 договору). Як убачається із п. 2.7 договору у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку кредитування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі, встановленому п. 1.6 договору аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі, якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 (тридцяти) календарних днів кредитор залишає за собою право у будь-який час без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за прострочення кредитом. В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 7 день/днів від дати, визначеної в графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 грн за кожен факт порушення умов договору (п. 4.2 договору). Відповідно до додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21.09.2021, сторони погодили графік внесків за договором, а саме дати платежів, залишкові суми кредиту, суми погашення кредиту, місячні проценти та єдині платежі. У паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем, зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта та інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, відповідно до яких сума кредиту становить 6000,00 грн, тип кредиту кредит, строк кредитування 196, мета отримання кредиту на поточні потреби, спосіб та строк надання кредиту шляхом оплати кредитодавцем з позичкового рахунку споживача, процентна ставка становить 260,38% річних, тип процентної ставки фіксована, а також зазначено порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти. Згідно видаткового касового ордеру від 21.09.2021 на підставі договору фінансового кредиту №ВН03-00796 від 21.09.2021 [PERSON] було перераховано грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. 05.09.2022 між ТОВ «Вендор Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Кредити готівкою» зобов`язується передати в розпорядження ТОВ «Вендор Фінанс» грошові кошти (здійснити фінансування) за відповідну плату, а ТОВ «Вендор Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Кредити готівкою» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Як убачається із витягу реєстру прав вимоги від 09.09.2022, що є додатком до договору факторингу № 1-9Ф від 05.09.2022, за порядковим номером 245 значиться [PERSON] , розмір права вимоги до якої за договором № ВН03-00796 від 21.09.2021 становить 10919,71 грн, ціна права грошової вимоги становить 6076,64 грн. 12.12.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» та ТОВ «Кредити Готівкою» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 12122023, відповідно до умов якого ТОВ «Кредити готівкою» передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія «Гефест», а ТОВ Фінансова компанія «Гефест» набуває належне ТОВ «Кредити Готівкою» права вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» переходять всі права, які належали ТОВ «Кредити Готівкою» за кредитними договорами (в тому числі право на дорахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитними договорами). Як убачається із витягу з додатку № 1 до договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023, за порядковим номером 187 значиться [PERSON] , розмір права вимоги до якої за договором № ВН03-00796 від 21.09.2021 становить 25110,88 грн, ціна права грошової вимоги становить 6076,64 грн. 13.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» було укладено договір відступлення прав вимоги № 13122023/1, відповідно до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Гефест» передає (відступає) [PERSON] , а [PERSON] набуває належне ТОВ Фінансова компанія «Гефест» права вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до [PERSON] переходять всі права, які належали ТОВ Фінансова компанія «Гефест» за кредитними договорами (в тому числі право на дорахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитним договором). Як убачається із витягу з додатку № 1 до договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023, за порядковим номером 89 значиться [PERSON] , розмір права вимоги до якої за договором № ВН03-00796 від 21.09.2021 становить 34091,37 грн, ціна права грошової вимоги становить 6076,64 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21.09.2021, заборгованість [PERSON] становить 34091,37 грн, з яких 4237,77 грн сума заборгованості за тілом кредиту та 29853,60 грн сума заборгованості за відсотками. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № ВН03-00796 від 21.09.2021 було повністю виконано первісним кредитором, зокрема, відповідачу був наданий кредит та можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. У свою чергу, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054\~ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1\~Закону України\~від 12\~липня 2001\~року №2664-III\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала і в постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що: «відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації». Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором. Згідно з частиною четвертою статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Суд зауважує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як установлено судом та убачається з матеріалів справи № 141/716/24, 05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» укладено договір факторингу № 1-09Ф, за умовами якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Кредити готівкою». В подальшому, 12.12.2023 вимога за вказаним кредитним договором була відступлена ТОВ «ФК «Гефест» на підставі договору відступлення права вимоги № 12122023. 13 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Гефест» на підставі договору відступлення права вимоги № 12122023 відступило фізичній особі [PERSON] право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00796 від 21 вересня 2021 року. Натомість, належних та допустимих доказів того, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Гефест» був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації матеріали справи № 141/716/24 не містять та судом таких обставин не встановлено. При цьому, варто враховувати, що у даній справі відступлення права вимоги за кредитним договором від фінансової установи до фізичної особи не допускається, оскільки таке відступлення порушує вимоги законодавства, які регулюють фінансові правовідносини. Також суд зазначає, що договір відступлення права вимоги за даних фактичних обставин не може бути розцінений як договір цесії в розумінні статей 512-516 Цивільного кодексу України. Зокрема, це пов`язано з тим, що предметом відступлення є право вимоги за фінансовим зобов`язанням, яке має спеціальний правовий режим і регулюється окремими нормами фінансового права, а не загальне право грошової вимоги. Таким чином, передача таких прав вимоги фізичній особі суперечить сутності та природі фінансових зобов`язань, що виникають у сфері діяльності фінансових установ. На підставі викладеного, з урахування фактичних обставин справи № 141/716/24, враховуючи що договір відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023 укладено між ТОВ «ФК «Гефест» та [PERSON] , який не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, враховуючи ненадання позивачем доказів на підтвердження права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг (витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, ліцензію на фінансовий лізинг тощо) та приймаючи до уваги, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем [PERSON] у позовній заяві не наведено, суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позову у справі №141/716/24 відсутні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з частин 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що у задоволені позову відмовлено, а позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, оскільки є особою з інвалідністю II групи, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed