Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , та стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200000 грн. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що в період перебування у шлюбі Позивача та Відповідача для проживання сім`ї було придбано об`єкт нерухомого майна: житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,4 кв.м.. Майно набуте подружжям за час шлюбу. Постановою Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022 визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири. Право власності на 1/2 частини квартири зареєстровано за позивачем, про що містяться відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як зазначає Позивач, [PERSON] ухиляється від виконання Постанови Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022, яка набрала законної сили та є обов`язковою до виконання. Відповідач добровільно не здійснює будь-яких дій щодо надання можливості Позивачу проживати у своїй власності. Не надання можливості проживати та користуватися своєю власністю завдало Позивачу моральних страждань. Оскільки, Відповідач не надає можливості Позивачу користуватися своєю власністю, то Позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник Позивача просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістила, відзив на позов не надала. Від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову в яких він підтримує та просить задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування в шлюбі Позивача та Відповідача на підставі Договору купівлі продажу від 31 липня 2013 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Кушнеровою Ліаною Давидівною, зареєстрований в реєстрі під номером 875 набуто право власності об`єкт нерухомого майна: житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,4 квадратних метрів. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі №501/394/21 від 20 липня 2022 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю задоволено. Визнано квартиру [ADDRESS] набуту під час шлюбу з [PERSON] , особистою приватною власністю [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2022 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна задоволено. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю залишено без задоволення. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] . На підставі Постанови Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022 право власності на 1/2 частину квартири зареєстровано за позивачем, про що містяться відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З метою добровільного виконання Постанови Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022 Позивачем було направлено звернення до [PERSON] щодо передачі ключів від квартири [ADDRESS] . Адвокатом Ільченко К.Р., яка діє в інтересах [PERSON] направлено повідомлення у вайбер на телефон [PERSON] за номером 0637842240 щодо можливості зайти в квартиру та проживати в ній, однак було отримано відмову. Крім того, позивачем було направлено заяву до поліції щодо перешкод у користуванні власністю [PERSON] . Отже, [PERSON] ухиляється від виконання Постанови Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022, яка набрала законної сили та є обов`язковою до виконання. Відповідач добровільно не здійснює будь-яких дій щодо надання можливості Позивачу проживати у своїй власності. Відповідачем до суду не надано будь-яких доказів належного виконання Постанови Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022 щодо можливості Позивача безперешкодно перебувати у квартирі та користуватись своєю власністю. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тобто, Постановою Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022, яка є обов`язковою до виконання та чинною, не скасованою в касаційному порядку, встановлено право власності позивача на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що в свою чергу надає можливість безперешкодно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі №6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі №727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Тобто, як встановлено судом, [PERSON] не має змоги потрапити до квартири, яка належить йому на праві спільної часткової власності. Крім того, вказане також підтверджено поясненнями третьої особи у справі - спільного сина Позивача та Відповідача [PERSON] ( [INFO] ), які подано ним до суду. Також слід зауважити, що представник Відповідача ознайомився з матеріалами справи, проте правом на подання відзиву не скористався, доводи позову не спростовані, доказів надання позивачу можливості вільно користуватися своєю власністю не надано. Таким чином, Позивач, як власник квартири, має право на вселення до неї, оскільки Відповідачем не забезпечено можливості вільного доступу до спірної квартири, а тому порушене право Позивача підлягає захисту, зокрема, усуненню перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення у дану квартиру, тобто в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Постановою Одеського апеляційного суду по справі №501/394/21 від 12.12.2022 визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири. В той же час, [PERSON] ухиляється від виконання Постанови суду та перешкоджає [PERSON] користуватися своєю власністю. Позивачем також зазначено, що у зв`язку із душевними переживаннями щодо користування квартирою та належного вселення до неї, [PERSON] змушений був звертатися до лікарів, до суду надано відповідна довідка та копії чеків на купівлю ліків. Суд вважає, що пропорційно буде стягнути з Відповідача 15000 грн. моральної шкоди за відсутність реакції на будь-які звернення Позивача щодо можливості користуватися власністю. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що на підставі наданих стороною позивача доказів встановлено, що Відповідач не надає можливості Позивачу користуватися, проживати у своїй квартирі, Відповідачем доводи позову не спростовані та не надано суду доказів спростування позиції позивача щодо можливості [PERSON] користуватися своєю власністю, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволених вимог, що разом становить 1223,60 гривень.

Outcome: partial