Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У червні 2024 року до суду звернувся АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі позивач, Банк, АТ «ПУМБ») із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 02 листопада 2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001718540101, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 80 043,57 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином тривалий час. Позивач направив відповідачу письмову вимогу (повідомлення), однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена і станом на 30.04.2024 року така заборгованість складає 87 541,34 грн., з яких: 65 037,84 грн. заборгованість за кредитом, 16,86 грн. заборгованість за процентами та 22 486,64 грн. заборгованість за комісією, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 02 серпня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання (а.с. 68). 14 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 75-81). Представник вказав, що надана позивачем заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування не містить даних щодо умов надання кредиту, тарифи та графік погашення заборгованості та інші додатки не підписані сторонами. Наданий розрахунок заборгованості підписаний невідомою особою. Крім того, такий розрахунок зроблено до 03.02.2025 року, але сам позивач стверджує, що строк дії договору до 03.11.2024 року. Тобто, розрахунок зроблено поза межами строку кредитування. Позивачем не додано до позовної заяви жодного первинного документу наданих відповідачу кредитних коштів. З умов договору вбачається, що позивач надав відповідачу кредитні кошти на умовах безпроцентної позики, адже розмір та строки нарахування та сплати процентів не були узгоджені сторонами договору. Щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості вказав, що така комісія не містить у собі переліку додаткових та супутніх послуг, які надаються позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія. Повідомив, що відповідач поніс витрати на правничу допомогу та надав попередній розрахунок суми таких витрат, який становить 9000,00 грн. Просив відмовити у задоволенні позову, стягнути понесені судові витрати. 17 жовтня 2024 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Представник вказала, що заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування від 02.11.2020 року була підписана відповідачем особисто. На підтвердження надання відповідачу кредиту позивачем додано платіжну інструкцію про перерахування коштів у розмірі 80 043,57 грн. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є публічною частиною договору, до якої приєднався відповідач, підписавши заяву, яка є індивідуальною частиною договору. Законодавство не вимагає підпису клієнта на публічній частині договору, а лише розміщення її оприлюднення на веб-сайті. 02.11.2020 року відповідач поряд з заявою підписав і паспорт споживчого кредиту, де зазначено суму кредиту, строк кредитування, меті отримання кредиту, розмір реальної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Умова щодо комісії була узгоджена між сторонами і відповідач на неї погодився. Просила позов задовольнити. 21 жовтня 2024 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Представник вказала, що додана до матеріалів справи виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустим доказом видачі кредиту та наявної заборгованості. Щодо розрахунку заборгованості по 03.02.2025 року, то до цієї дати розраховані платежі по кредиту, а не відсотків за користування чи комісії. Нарахування заборгованості за сумою кредиту до 03.02.2024 року здійснено через те, що відповідач звернувся до банку через систему інтернет-банкінгу ПУМБ-онлайн 06.03.2022 року з заявою про встановлення йому кредитних канікул. Вказану заяву було задоволено, надано кредитні канікули з автоматичним продовженням строку виплати заборгованості по кредиту, таким чином строк продовжився до 03.02.2025 року. Щодо витрат на правничу допомогу, вказала, що заявлений розмір є завищеним і неспівмірним із складністю справи та не підлягає задоволенню у повному обсязі. Просила позов задовольнити. У судове засідання представник позивача АТ «ПУМБ» не прибув. У позовній заяві просили справу розглядати без участі представника банка. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Про причини своєї неявки суд не повідомив заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності не подавав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] не прибув у судове засідання повторно, причини неявки не повідомив, заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого ухвалою суду від 17 грудня 2024 року було відмовлено. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 02 листопада 2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір у вигляді заяви № 1001718540101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-18). Відповідно до заяви, банком відповідачу [PERSON] було надано споживчий кредит «Рефінансування» у розмірі 80 043,57 грн. з метою погашення заборгованості, на строк 48 місяців, розмір процентів за користування кредитом 0,01% річних. Розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99%. Спосіб надання споживчого кредиту на погашення заборгованості: банківський переказ за реквізитами, зазначеними у п. 9 заяви. В якості доказів щодо умов кредитування, позивачем надано суду публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.08.2020 року (а.с. 23-35). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів на рахунок в сумі 80 043,57 грн. підтверджується платіжною інструкцією від 03.11.2020 року (а.с. 41) та випискою по особовому рахунку за період з 02.11.2020 року по 30.04.2024 року, з якої вбачається, що 03.11.2020 року надано кредитні кошти [PERSON] у розмірі 80 043,57 грн. (а.с. 46-51). 01 травня 2024 року позивач направив відповідачу вимогу (повідомлення) щодо наявної заборгованості перед банком за кредитним договором у загальному розмірі 87 541,34 грн., яку вимагав сплатити у 30-денний строк з моменту отримання повідомлення (а.с. 36). Позивач вказав, що у наданий строк відповідач борг не повернув. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001718540101 від 03.11.2020 року вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] , станом на 30.04.2024 року, становить 87 541,34 грн., з яких: 65 037,84 грн. заборгованість за кредитом, 16,86 грн. заборгованість за процентами та 22 486,64 грн. заборгованість за комісією (а.с. 42-45). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором за № 1001718540101 від 03.11.2020 року, станом на 30.04.2024 року, у загальному розмірі становить - 87 541,34 грн. Заперечуючи щодо наявного боргу, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] власного контррозрахунку суду не надали, наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростували. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, не повернув у повному обсязі отримані кредитні кошти та не сплатив проценти за користування ними, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсоткам підлягають задоволенню. Водночас щодо нарахування боргу по комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило «Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 цього ж Закону, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 1001718540101 від 03.11.2020 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 1,99% (пункт 4 заяв). При цьому ні в заяві-приєднанні, ні в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 4 заяви щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з комісії за обслуговування кредиту, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за № 1001718540101 від 03.11.2020 року у розмірі 65 054,70 грн., з яких: 65 037,84 грн. заборгованість за кредитом та 16,86 грн. заборгованість за процентами. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 22 486,64 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 65 054,70 грн., що становить 74,31% від заявлених до стягнення 87 541,34 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1800,09 грн. (74,31% від 2422,40 грн), відмовивши у стягненні судових витрат у розмірі 622,31 грн. (2422,40 1800,09). Представником відповідача [PERSON] [PERSON] у відзиві на позовну заяву заявлено про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми таких витрат у розмірі 9000,00 грн. На час розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не подали суду остаточний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, на що вони мають право подати такий розрахунок протягом 5-ти днів після ухвалення судом рішення по справі, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами у справі доказів.

Outcome: partial