Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

22 липня 2024р. [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з [PERSON] витрат на утримання нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батьків сторони успадкували нерухоме майно та в рівних частках являються співвласниками квартири [ADDRESS] . З часу набуття права власності і вселення в дану квартиру, між сторонами стали виникати суперечності щодо оплати за комунальні послуги. Дане питання стало предметом спору і рішенням Коломийського міськрайонного суду було вирішено питання про розподіл оплати за комунальні послуги. Проте, вказане рішення відповідач ігнорує та не виконує, сплачувати вартість спожитих комунальних послуг за свою частку майна відмовляється. Позивач зазначає, що їхня несплата призведе до припинення надання цих послуг шляхом відключення від централізованих систем водопостачання, газопостачання електроенергії, а тому, аби не лишитися тепла та світла, вона змушена оплачувати все самостійно. Крім цього, вказує, що з вини [PERSON] у їхній квартирі був пошкоджений газовий лічильник і вона за власні кошти провела його заміну. Розмежувати споживання та оплати електроенергії і газопостачання між співвласниками технічно неможливо, про що сторони були повідомлені постачальниками комунальних послуг. За вказаних обставин та посилаючись на те, що в обов`язки відповідача входить сплата половини витрат на утримання нерухомого майна, які він в добровільному порядку не виконує, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на свою користь 5925,85 грн., з яких: 1800,00 грн. витрати на придбання нового лічильника, а решта плата за комунальні послуги. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.08.2024р. у справі було відрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу його право подати відзив протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому ухвали про відкриття провадження. Своїм правом [PERSON] не скористався, оскільки відзив на позовну заяву до суду на подав. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що після смерті батьків в 2017 році, їй та відповідачу залишилася квартира. Відтак, у їхній спільній з відповідачем власності перебуває по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Вказана квартира реально між нею та відповідачем поділена не була, їхні частки не виділялись, порядок користування житлом не визначався. Між сторонами були досягнуті усні домовленості щодо спільного користування помешканням, а саме [PERSON] зайняв одну кімнату, а позивач зайняла дві інші. Кухня, коридор та санвузол залишились в спільному користуванні. В 2020 році заочним рішенням суду було поділено рахунки між сторонами в рівних частинах, але фактично поділити вийшло лише рахунки за водопостачання та квартплату. На газ та електрику встановлено по одному лічильнику, а тому співвласники мають загальний один рахунок. Домовитися про спільну оплату в добровільному порядку сторони не можуть, в зв`язку з чим кожного разу утворюється заборгованість, яку погашати доводиться повністю позивачу аби їхнє житло не було відключено від надання послуг ЖКГ. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що не заперечує проти компенсації позивачці половини вартості газового лічильника, який [PERSON] встановила в їхній квартирі. З приводу іншої частини позовних вимог зазначив, що він користується однією кімнатою, а позивачка двома, решта приміщень в загальному користуванні. Крім цього, він проживає один, а [PERSON] має чоловіка. Відтак, вважає, що він повинен сплачувати 1/3 частку витрат на комунальні послуги, а позивачка 2/3 частки, оскільки користується більшою площею спільного житла. Просив врахувати дані обставини при ухваленні рішення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить в рівних частинах по частці [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Коломийської міської нотаріальної контори від 23.12.2017р. та від 09.11.2018р., реєстрові номера №2028 та №1376 (а.с. 10, 13). Право власності сторін на вищевказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними Витягами (а.с. 12, 15). Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2020р.позов [PERSON] було задоволено. Вирішено розділити особові рахунки № [NUMBER] ТОВ «Прикарпаттяенерготрейд», № [NUMBER] КЦ «Коломия Водоканал», № [NUMBER] ТОВ «Канал Люкс-Сервіс», № [NUMBER] ТОВ «Івано-Франківськгаззбут» на оплату комунальних послуг на утримання квартири [ADDRESS] , з оформленням відповідних особових рахунків на ім`я [PERSON] та [PERSON] відповідно до 1/2 частки кожного із співвласників квартири (а.с. 18-19). Позивач зазначає, що вищевказане рішення суду вдалося реально виконати лише в частині поділу рахунків за водопостачання та квартплату ОСББ. Поділ рахунків щодо електро- та газопостачання між нею та відповідачем здійснено не було. Так, в листі ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» від 15.11.2021р. з приводу розгляду звернення [PERSON] щодо порядку та можливості розділення особових рахунків зазначено, що за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів) про що робиться відмітка в заяві-приєднанні (а.с. 16). Листом від 21.12.2020р. АТ «Прикарпаттяобленерго» також повідомило [PERSON] , що правовідносини з приводу постачання електричної енергії регулюються ПРРЕЕ, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312. Оскільки вказаний нормативний документ не врегульовує порядок розділення особового рахунку, філія АТ «Прикарпаттяобленерго» «Коломийська» не змогла задовольнити звернення позивача щодо розділу особового рахунку (а.с. 17). 04.07.2024р. між [PERSON] та ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії був укладений договір №ІФФ/100-Д-32-22.4-0710127958-0624 на виконання робіт опломбування/роз пломбування вузла обліку газу, зняття його на експертизу, встановлення після повірки. Згідно п.2.1 даного договору вартість робіт становить 1671,11 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 26-27). Відповідно до акту приймання виконаних робіт, за замовленням [PERSON] було виконано ряд дій щодо зняття лічильника на експертизу та подальшого його монтування на загальну суму 1671,11 грн. Вказані кошти були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією від 04.07.2024р. (а.с. 24, 25) Згідно акту експертизи лічильника газу №881 від 23.05.2024р. вбачається, що за результатом проведеної експертизи лічильника газу типу ОКТАВА G4 № 195371, який було демонтовано в квартирі [ADDRESS] комісія виснувала, що до лічильника було несанкціоноване втручання. В даному технічному стані лічильник до експлуатації не придатний. Лічильник поміщено в пакет та опломбовано (а.с. 28). З протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ від 13.06.2024р. слідує, що було встановлено несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу та вирішено повністю задовольнити акт про порушення та здійснити донарахування вартості необліковуваного об`єму природного газу (а.с. 29). Рахунком на оплату №321 від 20.06.2024р. підтверджується, що сума необліковуваного (донарахованого) [PERSON] об`єму природного газу становить 13216,28 грн. (а.с. 34) Договором про реструктуризацію заборгованості №3-26/06.2024р. від 26.06.2024р. позивачу сума заборгованості в розмірі 13216,28 грн. була реструктуризована на 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 1101,00 грн. Один з таких платежів [PERSON] був здійснений в липні 2024р., що підтверджується квитанцією від 19.07.2024р. (а.с. 21) Також, згідно попередження про припинення постачання електричної енергії, вбачається, що станом на 11.06.2024р. сума боргу за електропостачання до квартири за адресою: [ADDRESS] становить 3211,60 грн. (а.с. 33) Згідно квитанції від 02.07.2024р. [PERSON] було сплачено за електроенергію 2803,76 грн. (а.с. 31а) Згідно квитанції від 09.07.2024р. [PERSON] було сплачено за спожитий природній газ в сумі 4475,54 грн. (а.с. 36) Товарним чеком від 27.06.2024р. та квитанцією про оплату на користь ФОП [PERSON] підтверджується придбання [PERSON] лічильника газу вартістю 1800,00 гривень. Відтак, вищевказаними доказами були підтверджені понесені позивачем витрати на сплату комунальних послуг за газо- та електропостачання до спільної квартири сторін, а також придбання нового лічильника газу та демонтування старого і часткове погашення донарахованого об`єму природного газу, а всього на загальну суму 11851,30 грн. (1800+1671+4475,54+1101+2803,76) Оскільки відповідач добровільної участі у вказаних витратах, які для сторін являються спільними, не брав, свою частину коштів не сплатив, позивач просила стягнути з нього половину вищевказаної суми в розмірі 5925,65 грн. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) до житлово-комунальних послуг належать \~комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч.1 ст. 6 Закону). Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 7 Закону, індивідуальний споживач\~зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). В даній справі судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Надані позивачкою квитанції про здійснення нею оплати за отримані комунальні послуги з газо- та електропостачання, придбання нового лічильника та оплати санкцій за втручання в роботу лічильника газу, підтверджують понесені нею витрати на загальну суму 11851,30 грн. Вказана сума відповідачем не оспорювалася, останній заперечував лише щодо розміру своєї компенсації, оскільки просив стягнути з нього не половину даної суми, а 1/3 її частку виходячи з реального розміру займаної ним в квартирі площі. Однак, доводи відповідача про те, що він фактично користується меншою площею спільної квартири, так як займає лише одну житлову кімнату, в той час як позивач займає дві, суд вважає неспроможними та до уваги не приймає, оскільки за положеннями ст.. 360 ЦК України, співвласник зобов`язаний брати участь у витратах саме відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. А відтак, врахувавши, що частки сторін у спільній квартирі є рівними, то і витрати на її утримання вони повинні нести однакові, незалежно від фактичного користування спільною площею. За таких обставин, суд вважає що вимоги позивачки про компенсацію їй половини сплачених нею житлово-комунальних послуг підлягають задоволенню, оскільки були підтверджені належними та допустимими доказами. Надані [PERSON] квитанції суд при розгляді даної справи не враховує, оскільки ними підтверджується сплата відповідачем коштів за водопостачання та доставку газу, тобто тих ЖК витрат, рахунки по яких між сторонами розділені. Відтак, вказані витрати не належать до спільних витрат співвласників та не відносяться до предмету спору в даній справі, оскільки позивачем заявлено до стягнення лише витрати по тим рахункам, які між сторонами не розділені. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн., які підтверджені квитанцією від 22.07.2024р. На підставі викладеного,

Outcome: approved