Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

10 вересня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 319042024 від 18.11.2022 в розмірі 100201 грн 20 коп., а також судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.11.2022 між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір № 319042024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 22000 грн 00 коп. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконав, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість в сумі 100201 грн 20 коп. Позивач у позові зазначає, що 28.11. 2018 між первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 319042024. В подальшому, 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 319042024 від 23.02.2024. В подальшому, 17.07.2024 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено договір факторингу № 17/07/24, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 100201 грн 20 коп. Позивач вказує, що є законним правонаступником первісного стягувача за вказаним кредитним договором, а тому з огляду на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань та наявністю заборгованості, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом, та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості в примусовому порядку, а також судовий збір. 24 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі повернулась до суду без вручення адресату. Також, повідомлення відповідача здійснювалось шляхом викладення оголошення на офіційному веб - сайті суду. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.11.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 319042024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який було направлено позичальнику 18.11.2022 року на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів та який було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 18.11.2022. 28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, та позивач вказує, що до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 319042024 від 18.11.2022 р. 23.02.2024 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 23/0224-01, та позивач вказує, що відповідно до умов реєстру прав вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 319042024 від 18.11.2022р. В подальшому, 17.07.2024 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 17/07/24. Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників а вказаним договором факторингу № 17/07/24, позивач вказує, що до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 100201 грн 20 коп. На підставі досліджених вище доказів суд дійшов висновку, що на момент укладення договору факторингу в 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та боржником, тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Суд вважає за необхідне вказати на те, що оскільки ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги відносно боржника [PERSON] у зобов`язанні не набуло, а тому таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством на підставі договору факторингу від 23.02.2024 ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", яке, в свою чергу, не могло передати таке право позивачу ТОВ "ФК "Ейс" за договором факторингу від 17.07.2024. З урахуванням наведеного, суд вважає позивач ТОВ "ФК "Ейс" є неналежним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від боржника [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] . За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі N 752/8842/14-ц). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року N 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року N 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] 18.11.2022, натомість, договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" відступило право вимоги ТОВ "Таліон Плюс", був укладений 28.11.2018, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Оскільки ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 23.02.2024 ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", яке, у свою чергу, не могло передати таке право в подальшому на підставі договору факторингу від 17.07.2024 ТОВ "Фінансова компанія Ейс", яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором № 319042024, укладеним 18.11.2022 між [PERSON] та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога". Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу укладений між первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018, до моменту виникнення у первісного кредитора права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним 18.11.2022, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" заборгованості за кредитним договором № 319042024, укладеним 18.11.2022 між [PERSON] та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога", оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника [PERSON] не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Доводи сторони позивача про те, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на підставі якого ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" було передано ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги до відповідача за кредитним договором № 319042024, був чинний на момент укладення позивачем договору факторингу, що викладені у позові, суд вважає необґрунтованими, оскільки додатковими угодами лише продовжувався строк дії договору факторингу, який укладений між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", при цьому, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 додатковою угодою не змінений, по своїй суті вона не є новим договором факторингу, і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ "Таліон Плюс" від первісного кредитора ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" права вимоги до відповідача у даній справі за кредитним договором, який було укладено 18.11.2022. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач є необгрунтованими, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed