Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач 16.08.2024 року звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що перебувала у шлюбі із [PERSON] , зареєстрованому 01 серпня 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 01 серпня 2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 1074. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2024 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям було придбане у спільну сумісну власність наступне майно: легковий автомобіль марки INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстроване за відповідачем 18.08.2020 року. За час перебування у шлюбі подружжям не укладався шлюбний договір та договір про правовий режим майна, придбаного під час перебування у шлюбі. Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі в загальному позовному порядку. Ухвалою суду від 31.10.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 28.11.2024 року. У судові засідання 18.09.2024, 08.10.2024, 31.10.2024, 28.11.2024, 18.12.2024 року позивач та представник позивача адвокат Ярмолович О.Є. не з`явилися, надали суду заяву, просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судові засідання 18.09.2024, 08.10.2024, 31.10.2024, 28.11.2024, 18.12.2024 року не з`явився, повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою його реєстрації. Поштові відправлення повернулися до суду у зв`язку із відсутністю адресата, відзиву на позовну заяву суду не надав, клопотань та заяв від відповідача не надходило.. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~главою 8 Сімейного кодексу України\~та главою 26\~книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала із [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 01 серпня 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 01 серпня 2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 1074 (а.с. 8). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2024 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям було придбане у спільну сумісну власність наступне майно: легковий автомобіль марки INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] . Право власності на вказаний автомобіль було зареєстроване за відповідачем 18.08.2020 року, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 09.06.2024 року та 18.06.2024 року (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно\~ст. 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~та ч. 2\~ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, суд прийшов до висновку, що спірне майно, а саме легковий автомобіль марки INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка сторонами спростована не була. Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч. 4 та ч. 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Відповідно до ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення. Автомобіль є річчю неподільною. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерство юстиції України та Фонд державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості. Середня ринкова ціна в Україні автомобіля марки INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , станом на дату оцінки 01.07.2024, становить 337 473,00 гривень, що підтверджується висновком експерта ОНДІСЕ Міністерства юстиції України про проведення транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 24-3450 (а.с. 16-28). Виходячи з рівності часток майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за 1/2 частину автомобіля марки INFINITI, модель G25, 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , що складає 168 736,50 гривень (337 473,00 / 2 = 168 736,50), замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль, яка відповідно припиняється і залишається у власності особи, що сплатила компенсацію такої частки. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст.\~60,\~61,\~69,\~70,\~71 СК України,\~15, 16, 355, 356, 357 ЦК України,

Outcome: approved