Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

30 травня 2024 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить суд : визнати причину пропуску строку, необхідного для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] поважною та надати йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого позивач прийняв у спадщину 1/3 частину квартири [ADDRESS] , та 1/3 частини квартири прийняла [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Станом на 18 січня 2013 року мати проживала та була зареєстрована в належному позивачу на праві власності будинку [ADDRESS] . Позивач вернувся до Другої бориспільської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, але йому було відмовлено у зв`язку з пропущенням встановленого законодавством строку та рекомендовано звернутися до суду. Строк позивач пропустив оскільки вважав, що так як мати проживала разом з ним у належному йому на праві власності будинку, він вважається таким, що прийняв спадщину незалежно від строку після смерті матері. З цих підстав позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 07 червня 2024 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 04 липня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Колесник Н.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач у наданому 04 липня 2024 року відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити у його відсутність, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Від представника третьої особи Бориспільської міської ради до суду надійшла заява, якою представник просив здійснювати розгляд справи без його участі та при вирішенні справи просив прийняти законне та обґрунтоване рішення за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люди-ни» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивач оформив право власності на 1/3 частину даної квартири. Наведене підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Дніпровським ЗАГС м. Києві 15 березня 1974 року та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 лютого 2009 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Строга М.Д. (а.с. 7). [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21 січня 2013 року виконавчим комітетом Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, в тому числі на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Родинні відносини між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] підтверджуються копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Дніпровським ЗАГС м. Києві 15 березня 1974 року (а.с. 11). Відповідно до інформації наданої 29 липня 2024 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради встановлено, що відповідно до по господарської книги Рогозівської сільської ради №12 за 2011-2015 роки, у розділі І «Відомості про членів господарства з реєстрацією місця проживання на території ради» зазначено: голова домогосподарства - [PERSON] , [INFO] ; адреса домогосподарства - [ADDRESS] ; відмітка про повне вибуття - [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №02 від 21 січня 2013 року. Позивач внаслідок невірної консультації та необізнаності з законодавством України вважав, що прийняв спадщину оскільки по день смерті доглядав матір та проживав з нею, після смерті провели поховання, а тому прийняли спадщину. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у зв`язку з пропущенням встановленого законодавством строку та рекомендовано звернутися до суду. Наведене підтверджується копією листа від №663/01-16 від 02 травня 2024 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у нотаріальній конторі не заводились, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 77773311 від 25 липня 2024 року. Також суд враховує покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , повідомила суду, що [PERSON] її тітка, та [PERSON] теж її родич. [PERSON] спочатку жила в м. Києві, потім після операції її [PERSON] перевіз в с. Рогозів. Позивач весь час їздив до неї, доглядав її. [PERSON] постійно був поруч з мамою, якщо був відсутній то просив її і [PERSON] допомагати. Також, його син приїздив до [PERSON] , допомагав та доглядав. В них були між собою гарні стосунки. [PERSON] поховав матір, це все організував. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] її сусідка. Вони жили двір в двір через хвіртку. [PERSON] жила в селі приблизно 15 років. Вона захворіла і після операції її син привіз її в село. [PERSON] працював у м. Київ, але постійно був біля мами, доглядав її. Будинок був [PERSON] , між ними були дуже хороші стосунки. Була у [PERSON] щодня бувала. Вона на сина ніколи не скаржилась. [PERSON] був «золотим сином» та його син [PERSON] теж приїздив. [PERSON] займався похованням [PERSON] . Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповід-ного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадком-ця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне воле вияв-лення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно до наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Позивач у термін, встановлений ст. 1270 ЦК України, не звернулася до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Поважними причинами пропуску строку визначеного для прийняття спадщини позивачі зазначають те, що внаслідок невірної консультації та необізнаності з законодавством України вважали, що прийняли спадщину оскільки вони є близькими родичами, по день смерті доглядали матір та проживали з нею, після смерті провели поховання, а тому прийняли спадщину. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Крім того, суд вважає, що оскільки [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої матері [PERSON] , спадкова справа до майна померлої [PERSON] не відкривалась, спадщина ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивачі не подавали, спадщина не визнана судом відумерлою, в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право, позивач не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 2 (два) місяці. На підставі викладеного та

Outcome: approved