Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~ \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~зміну способу\~стягнення \~аліментів на\~утримання дитини\~ [PERSON] \~,\~ [INFO] .\~В обґрунтування\~позову зазначила,\~що \~вона \~перебувала \~ у\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем,\~від \~шлюбу вони\~ мають\~неповнолітню \~дитину \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ Рішенням\~ Заводського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~18.04.2011\~року \~з відповідача\~ на\~ користь\~позивача стягнуто\~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] \~в твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~ 799,00\~грн.\~щомісячно ,\~ \~до досягнення\~нею \~повноліття.\~ Відповідач не сплачував аліменти 12 років попри те, що вони визначені в розмірі законодавчо встановленого мінімуму. Посилаючись на зростання цін , інфляцію , зростання мінімального розміру аліментів гарантованих державою вважає , що розмір аліментів визначений рішенням суду від 18.04.2011 року на даний час не відповідає сучасним потребам дитини і повинен бути змінений. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року у справі №2-647/11 з твердої грошової суми на 1/4 частину з усіх видів заробітку ( доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 15.04.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.02.2011 року шлюб між ними розірвано, рішення набрало законної сили 28.02.2011 року. (а.с. 10) . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 799,00 грн. щомісячно , до досягнення нею повноліття (а.с. 86). Дитина [PERSON] проживає разом з мамою, позивачем по справі за адресою: : [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 26.03.2024 (а.с. 12) Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 зазначеної Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~вимог ст.\~192\~СК України розмір аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~або домовленістю\~між батьками,\~може бути\~згодом зменшено\~або збільшено за\~ рішенням суду за позовом\~платника або\~одержувача аліментів\~у разі\~зміни \~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них \~та \~в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів дитина виросла, пішла до школи , її потреби значно зросли, як і зріс мінімальний розмір аліментів гарантований державою. Відповідач інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має. На час ухвалення рішення відповіач [PERSON] був безробітній . Згідно відповіді ДПС України, наданої на запит державного виконавця , боржник отримує дохід від Військової частини [NUMBER] Збройних сил України (а.с. 20) . Законом України № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень(стаття 7 ). Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. За вказаних обставин, суд вважає, що раніше визначений за рішенням суду спосіб стягнення аліментів підлягає зміні .

Outcome: approved