Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу Виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 липня 2016 року № 02/ОС він перебував у трудових відносинах із зазначеним товариством, працюючи з 04 липня 2016 року монтером колії 3 розряду 10 околотку 4 дільниці з поточного утримання колії. Згідно з наказом Виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 73/ОД, наказом Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 за № 384-Н та наказом Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 за № 58/ДН встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників, з 20.03.2017 для всіх працівників Виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії». Під час простою встановлено щоденний режим роботи з обов`язковою явкою всіх працівників на робочі місця, які повинні розписуватися в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої». Оплату за час простою визначено проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки, встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою. 17 липня 2017 року згідно з наказом Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1602-ОС від 17.07.2017 року його було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.04.2017 № 645/НЗ-1 «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця». В наказі зазначено, що він має право на одноразову грошову допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 9 днів відпустки. Відповідач після звільнення не здійснив з ним повного розрахунку. За цих підстав позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь заборгованість по заробітній платі: за березень 2017 року в сумі 2753 грн. 97 коп., за квітень 2017 року в сумі 1681 грн. 89 коп., за травень 2017 року в сумі 1759 грн. 35 коп., за червень 2017 року 1759 грн. 35 коп., за липень 2017 року (включаючи компенсацію за невикористану щорічну та грошову допомогу) в сумі 7454 грн. 37 коп., а також компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 4339 грн. 74 коп., а загалом 19748 грн. 67 коп. Також просить зобов`язати відповідача утримати з необхідних сум податок з доходу фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. Справа Краснолиманським міським судом Донецької області розглянута не була. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. У вересні 2024 року дана справа була передана за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, ухвалою якого у справі відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. Представником позивача була надана заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. В свою чергу, представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» Комісарова А.В. надала відзив на позов, в якому позов не визнала, посилаючись на те, що за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1302,85 грн. Інформацію стосовно виплати заробітноі? плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 Дирекція не має можливості надати, тому що документація, що підтверджує видачу заробітноі? плати, була знищена внаслідок бои?ових діи? у м. Лиман. З 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаціи?них та технічних умов для здіи?снення господарськоі? діяльності виробничого підрозділу «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Украі?нська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекціі?, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецькоі? та Луганськоі? області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національноі? безпеки і оборони Украі?ни від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидіі? гібридним загрозам національніи? безпеці Украі?ни», введеного в дію Указом Президента Украі?ни від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітноі? плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення стала відсутність зв`язку з виробничими підрозділами «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольноі? територіі? первинних документів. У зв`язку\~з відсутністю\~первинних документів в структурному\~підрозділу «Донецька\~дирекція залізничних\~перевезень» регіональноі?\~філіі? «Донецька\~залізниця» ПАТ\~«Укрзалізниця» нарахування\~заробітноі? плати\~здіи?снити неможливо. Звертає увагу суду, що з 20.03.2017 відповідачем було здіи?снено низку заходів щодо впорядкування роботи регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» та вилучено зі складу регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» структурнии? підрозділ Донецька дирекція залізничних перевезень та запроваджено процедуру вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. Отже з 16 березня 2017 року до Дирекціі? не надходили первинні документи від підприємства, на якому працював позивач, для нарахування заробітноі? плати. Крім того, позивач, будучи ініціатором даного судового провадження, не виявляє будь-якоі? зацікавленості щодо вирішення спору. До позову не долучені реквізити украі?нського банку, на які необхідно перерахувати кошти у разі задоволення позовних вимог, що унеможливить виконання рішення. Підпункт 1 пункту 1 постанови КМУ від 03.03.2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за маи?бутніми позовами держави Украі?на у зв`язку з віи?ськовою агресією Росіи?ськоі? Федераціі?» встановлює мораторіи? (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Росіи?ська Федерація або особи пов`язані з державою-агресором. Позивачем не надано доказів перебування на підконтрольніи? територіі? України та відкритих на ній банківських рахунків. Тому вважає, що перерахування коштів на користь позивача суперечитиме законодавчо встановленим заборонам щодо виконання грошових зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є особи, пов`язані з державою-агресором. Зокрема Закону Украі?ни «Про запобігання та протидію легалізаціі? (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброі? масового знищення». Крім того, позивач на підтвердження своі?х позовних вимог надав розрахунки заробітноі? плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, але доказів наявності такої заборгованості не надано. Також звертає увагу, що Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень за дорученням ПАТ «Укрзалізниця» самостіи?но виконувала функціі? роботодавця, тому кадрові накази, особисті справи, трудові книжки та інші документи знаходилися відповідно в і?х будівлях в місті Донецьку. Перебування виробничих потужностеи? структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональноі? філіі? «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на територіях міста Донецька і Донецькоі? області, під контролем незаконних зброи?них формувань, потребує такого заходу як проведення змін в організаціі? виробництва і праці та, як наслідок, зумовлює припинення трудових відносин з працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов?язки на цих виробничих потужностях відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП Украі?ни. В даному випадку неможливість виконання перед працівниками, що вивільнені за скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП Украі?ни, обов?язків, передбачених ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП Украі?ни, спричинено впливом діі? форс-мажорних обставин, а саме актами тероризму на територія міста Донецька та Донецькіи? області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичаи?нии? і невідворотніи? характер та є підставою для звільнення від відповідальності. У даніи? справі надано висновок ТПП, у розділі 7 якого зазначено, що цеи? висновок складено на бланку ТПП Украі?ни в 5 автентичних примірниках, він підписании? фахівцями, які склали цеи? висновок, та першим віце-президентом ТПП Украі?ни, на висновку поставлена печатка ТПП Украі?ни. Наголошує, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а, як наслідок, заборгованості. На думку представника відповідача, позивачем не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також у своєму відзиві представник відповідача просила розглядати справу без її участі. Суд вважає, що неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті з огляду на письмове викладення їх позицій у справі. Ознайомившись із доводами кожної сторони, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено,\~що згідно з записами у трудовій книжці позивач з 04.07.2016 працював на посаді монтера колії у Виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». Згідно з наказом Виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 73/ОД, виданим на підставі наказів Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 за № 384-Н та Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 за № 58/ДН, встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників, з 20.03.2017 для всіх працівників Виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії». При цьому в наказі зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин ставки, встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. На підставі наказу №1602-ОС від 17.07.2017 позивача було звільнено з посади 17.07.2017 згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП\~у зв`язку зі скороченням штату. У наказі про припинення трудового договору зазначено, що\~\~позивач має право на компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідно до постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 31\~жовтня 2018\~року№ 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано на АТ «Укрзалізниця». У своєму позові позивач посилається на те, що відповідач при звільненні не провів з ним повного розрахунку. При вирішенні спору між сторонами суд виходить із того, що відповідно до статті 43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються КЗпП України, Законом України\~"Про\~оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до частини 1\~статті 113 КЗпП України\~(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Статтею 115 КЗпП України\~визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому відповідно до\~статті 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених упункті 6 статті\~36 та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40 цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Крім того, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України, частиною першою статті 24\~Закону України\~«Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Обов?язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що право людини на заробітну плату, гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримав усіх належних йому до виплати сум, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ. Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22\~Закону України\~«Про оплату\~праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до частини другої\~статті 30\~Закону України\~«Про оплату\~праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов?язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, тому саме відповідач має довести здійснення повного розрахунку з працівником та виплату йому при звільненні усіх належних сум. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копії наказів, виданих на підприємстві, копії табелів обліку використання робочого часу, розрахункові листи заробітної плати та інших сум, що підлягають до виплати. Слід відзначити, що в матеріалах справи відсутні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку робочого часу та розрахункових документах, які, до речі, підписані головним бухгалтером та бухгалтером. У даному випадку надані позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати та інших сум розрахункові листки за період з березня по липень 2017 року, містять суми, що підлягають до виплати позивачу, та усі їх складові. Так, згідно з розрахунковим листом за березень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 4708 грн. 04 коп., з якої до утримання: аванс 1036 грн., податок з доходів (код 883) 847, 45 грн., інше (код 950) 70,62 грн., сума до виплати 2753 грн. 97 коп. Згідно з розрахунковим листом за квітень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2089 грн. 31 коп., з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 376,08 грн., інше (код 950) 31,34 грн., сума до виплати 1681 грн. 89 коп. Згідно з розрахунковим листом за травень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2185 грн. 53 коп., з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 393,40 грн., інше (код 950) 32,78 грн., сума до виплати 1759 грн. 35 коп. Згідно з розрахунковим листом за червень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2185 грн. 53 коп., з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 393,40 грн., інше (код 950) 32,78 грн., сума до виплати 1759 грн. 35 коп. Згідно з розрахунковим листом за липень 2017 року позивачу нараховано 9090 грн. 70 коп., з яких 1806 грн. 57 коп. - компенсація за невикористану відпустку та 6096 грн. 66 коп. - вихідна допомога, з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 1666,82 грн., інше (код 950) 138,90 грн., сума до виплати 7454 грн. 37 коп. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження право позивача на отримання сум заробітної плати за період простою з березня по липень 2017 року, а також на отримання компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу, нарахування яких було здійснено позивачу самим же роботодавцем, але виплату яких фактично не здійснено, що зумовило позивача звернутися до суду з цим позовом. У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19, провадження № 12-56гс21 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця, то стаття 10\~Закону України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» не може застосовуватись до правовідносин щодо виплати заробітної плати. Крім того, аналіз норм\~статі 116 КЗпП України\~дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів. Зазначений висновок узгоджується з правовим позиціям Верховного Суду України, що викладені у постановах від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16. Посилання представника відповідача на звільнення від відповідальності за невиплату заробітної плати та інших сум позивачу у зв`язку з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які унеможливили здійснити розрахунок з позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки предметом позову є стягнення сум за трудовим договором. Долучений до відзиву науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є сертифікатом в розумінні\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~протягом терміну дії цього\~Закону\~єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Тому наданий відповідачем висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/21-10.2 не свідчить про наявність законних підстав щодо невиплати заробітної плати позивачу. Аналогічна позиція зазначена в ухвалі Верховного Суду від 29.07.2019 по справі № 185/5811/18. Крім того, посилання у відзиві на ненадання позивачем реквізитів банківської установи, на які необхідно перерахувати кошти, доказів перебування на підконтрольніи? територіі? України, законодавчу заборону виконання грошових зобов`язань, суд вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки згідно зі\~статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вищенаведене, порушені права позивача на оплату праці підлягають судовому захисту. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3672 грн. 04 коп. (сума визначена з урахуванням сплаченого авансу 1036 грн. /4708,04- 1036), за квітень 2017 року в сумі 2089,31 грн., за травень 2017 року в сумі 2185 грн. 53 коп., за червень 2017 року в сумі 2185 грн. 53 коп., за липень 2017 року в сумі 9260 грн. 09 коп., що включає компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 1806 грн. 57 коп. та вихідну допомогу в сумі 6096 грн. 66 коп. Крім того, відповідно до статті 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до частин першої, другої статті 2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статі 3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо), стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача за його користь суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходів за березень-липень 2017 року. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в межах заявлених позовних вимог (станом на грудень 2021 року) за березень 2017 року в сумі 1220,01 грн. (2753,97 грн. х 0,443 коефіцієнт приросту споживчих цін), за квітень 2017 року 723,21 грн. (1681,89 грн. х 0,430 коефіцієнт приросту споживчих цін), за травень 2017 року 724,85 грн. (1759,35 грн. х 0,412 коефіцієнт приросту споживчих цін), за червень 2017 року 686,15 грн. (1759,35 грн. х 0,390 коефіцієнт приросту споживчих цін). Щодо суми компенсації за липень 2017 року, то суд звертає увагу, що вихідна допомога та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки є одноразовими виплатами, а тому не враховуються при обчисленні компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Тож сума компенсації за липень 2021 року становитиме 435,49 грн. (1125,30 грн. х 0,387 коефіцієнт приросту споживчих цін). Відповідно загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з березня 2017 по липень 2017 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3789 грн. 71 коп. Стосовно зобов`язання відповідача утримати з належних позивачу сум податки та інші обов`язкові платежі, то суд враховує, що статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до пп. 168.1.1. п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167\~цього Кодексу. Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (пп. 168.4.7 п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України). Оскільки\~справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення, та зобов`язує відповідача при виплаті позивачу присуджених сум доходу утримати згідно з законодавством податки та інші обов`язкові платежі, які підлягають перерахуванню до відповідного бюджету. При розподілі судових витрат суд виходить із положень\~статті 133 ЦПК України, відповідно до якої до судових витрат відноситься, зокрема, судовий збір. Згідно з частиною 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України). Позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору за подання цього позову. Тому у зв`язку з частковим задоволенням позову (97,21%) з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 964 грн. 71 коп. Відповідно до частини четвертої статті 268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).

Outcome: partial