Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~суду із\~позовом до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~в якому\~зазначила,\~що з\~14.10.2017\~року перебуває\~з відповідачем\~у зареєстрованому\~Веселівським районним\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Запорізькій\~області,\~актовий запис\~№ 53,\~шлюбі,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що спільне життя\~з відповідачем\~не склалося\~через відсутність\~між ними\~взаєморозуміння.\~Протягом останніх\~років сімейне\~житті поступово\~погіршувалося,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~шлюбних відносин.\~Спільне господарство\~не ведеться.\~Спроби зберегти\~сім`ю були,\~проте не\~дали ніякого\~результату.\~Будь-яке\~примирення між\~сторонами неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1\~211 грн. 20 коп. Ухвалою від 12.07.2024 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини його неявки суду невідомі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 53 (а.с. 7). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.04.2019 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 468 (а.с. 8). На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо клопотання відповідача від 08.10.2024 року про зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 251 ЦПК України,\~суд вважає наступне. Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. За приписами п. 2 ч. 1\~ст. 251 ЦПК України\~суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, від 21.10.2010 року, § 47). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). До основних засад судочинства ч. 3 ст. 2 ЦПК України\~віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін. Виходячи зі змісту ст.\~12, ч. 3 ст.\~13 ЦПК України\~кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату. 26.09.2024 року ухвалою суду відповідачу вже було відмовлено у зупиненні провадження. Натомість відповідач 08.10.2024 року надав суду в другий раз клопотання про зупинення провадження у справі, на підставі того, що є військовослужбовцем ЗСУ, проходить військову службу, з 05.07.2024 року вибув у відрядження для виконання спеціальних (бойових) завдань за призначенням. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона вказує, що категорично заперечує щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки вона має намір створити нову сім`ю і тривале вирішення питання про розірвання шлюбу з [PERSON] грубо порушує її права та інтереси. Також, в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що сторони протягом тривалого часу разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, між ними постійно виникають сварки, під час спільного проживання позивач постійно піддавалася домашньому насильству психологічного характеру з приводу матеріального забезпечення сім`ї з боку відповідача. Проживання в таких нестерпних морально-психологічних умовах в результаті призвело до того, що позивач втратила почуття поваги та любові до свого чоловіка і не бажає в подальшому мати з ним щось спільне. Крім того, зауважила, що за період перебування справи за даним позовом в суді відповідач жодним чином не намагався примиритися з нею, не прикладав зусиль для збереження сім`ї, оскільки йому чудово відомо, що це неможливо з урахуванням усіх вищеперерахованих фактів. Тому, вважає, що надіслання до суду клопотань про зупинення провадження у справі з підстав перебування відповідача в складі ЗСУ в період воєнного стану умисно використовуються відповідачем з метою затягування розгляду справи по суті та порушення прав та інтересів позивача. Аналізуючи дані норми та надане клопотання відповідача суд вважає, що інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у даній справі,\~оскільки це йде на шкоду інтересам позивача, меті цього інститут та принципам цивільного судочинства. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15.08.2023 року у справі № 174/760/21. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved