Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором . Свої вимоги мотивує тим, що 19.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено угоду № 200509428, щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, на умовах повернення, платності, строковості, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12308,07 гривень, з встановленим строком користування з 19.04.2016 року по 19.10.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року позивачем набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведено 15.06.2020 року. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той час як відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 23.07.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 31999 грн 86 к, з яких: 10828 грн 07 к заборгованість за кредитом; 21171 грн 79 к заборгованість за відсотками. А також сума збитків з урахуванням 3% річних 2883 грн 88 к, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 12925 грн 33 к. Разом заборгованість становить 47809 грн 07 к., тому позивач і звернувся до суду та просить стягнути зазначену вище заборгованість та судові витрати. 03.10.2024 від представника відповідача, на адресу суду, надійшов відзив на позов, яким просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що відповідач відповідно до кредитного договору достроково погасив його повністю, на підтвердження долучив квитанції про сплату кредитного зобов`язання на рахунки ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Фагор». Щодо пропущення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, представник відповідача вказує, що позивачем не доведено переривання строків давності та не вказано поважності причин їх пропуску, тому просять відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності пред`явлення позовних вимог 18.10.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. В якому наводить аргументи, що зобов`язання не було виконано належним чином, оскільки при виконанні зобов`язання був відсутній елемент належного кредитора, а також виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно заяви просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, навівши доводи, аналогічні тим, що висловлені у відзиві. Суд заслухавши доводи представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.04.2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № 200509428 від 19.04.2016. Відповідно до змісту № 200509428 від 19.04.2016, [PERSON] отримав кредит у розмірі 12308,07 грн, з встановленим строком кредиту 548 днів з 19.04.2016 року по 19.10.2017 року, розмір процентної ставки за кредитом 0,0001 відсоток річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,25 відсотка, починаючи з 13 місяця дії договору, розмір щомісячного платежу 796 грн (т. 1 а.с. 15). 19.04.2016 року відповідачем була заповнена Анкета № 2699727 з наданням особистих даних, контактної інформації, адреси реєстрації клієнта, адреси фактичного місця проживання або перебування, додаткової контактної інформації (третя особа), інформації про місце роботи, даних про доходи та витрати, щодо майна, додаткової інформації та згоди на обробку персональних даних. (т. 1 а.с. 16). 19.04.2016 року відповідач був ознайомлений з Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту 0-12-24/2, 25, в графі «дострокове погашення кредиту» зазначається: дострокове погашення кредиту можливе шляхом збільшення споживачем сум щомісячних платежів. За дострокове погашення кредиту жодна плата з споживача не стягується. Дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості ( т. 1 а.с. 18 зворот). 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (Банк) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (Новий кредитор) укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступає Новому кредитору право вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників. (т. 1 а.с. 11-12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича від 29.12.2022 року, виконавче провадження № 66483131 з примусового виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом міста Києва 12.07.2021 року, закінчене (т. 1 а.с. 10). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. від 17.01.2023 року, виконавче провадження № 66491947 з примусового виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом міста Києва 12.07.2021 року, закінчене (т. 1 а.с. 9). Позивачем долучено до матеріалів справи виписку по особовим рахункам [PERSON] за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, рахунок № [NUMBER] , загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 31999 грн 86 к. А також відповідно до розрахунку штрафів нараховані сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 12925 грн 33 к. та збитки з урахуванням 3% річних 2883 грн 88 к, сума збитків (т. 1 а.с. 24-316). Відповідно до видаткової накладної №9152976 від 19 квітня 2016 року та товарного чеку [PERSON] здійснив покупку товарів та послуг на суму 16758 грн 07 к (а.с.21 зворот, а.с.22). Згідно наданих відповідачем квитанцій вбачаються платежі [PERSON] по погашенню заборгованості по кредитному договору №200509428 від 19.04.2016: квитанція № 47298 від 04 травня 2016 року на суму 1500 грн, квитанція №1264 від 08 червня 2016 року на суму 1500 грн, квитанція №570257450 від 08 серпня 2016 року на суму 2500 грн, квитанція № 590954754 від 12 вересня 2016 року на суму 2000 грн, квитанція №605220517 від 04 жовтня 2016 року на 6982 грн 11 к (а.с. 28-32). З матеріалів справи також вбачається, що відповідач, звертаючись з відзивом на позовну заяву, просив у позові ТОВ «Діджи Фінанс» відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності пред`явлення позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжені. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позов поданий у строки, визначені законом, та вони позивачем не пропущені, оскільки строк дії договору є до 19.10.2017 року, на дату 19.10.2020 року припадає продовження дії строків позовної давності. З позовом звернулись 23.07.2024 року, тобто в межах строку визначеного законом. В ч. 1 ст.14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до правової позиції КГС ВС викладеної у постанові від 03.06.2020 року у справі № 916/1410/19, щодо розмежування правочину з відступлення права вимоги (цесія) та договору факторингу, під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і негрошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а договору факторингу отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. З матеріалів справи вбачається, що Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року за своєю правовою природою є фактично Договором факторингу. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Обґрунтовуючи право на стягнення заборгованості, позивач надав суду копії Заяви № 200509428, Анкети № 2699727, Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, Виписки по особовим рахункам з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, видаткової накладної №9152976 від 19 квітня 2016 року та товарного чеку [PERSON] , який здійснив покупку товарів та послуг на суму 16758 грн 07 к (а.с.21 зворот, а.с.22). Як встановлено судом та зазначено вище, відповідач [PERSON] надав квитанції про оплату спірної заборгованості: квитанція № 47298 від 04 травня 2016 року на суму 1500 грн, квитанція №1264 від 08 червня 2016 року на суму 1500 грн, квитанція №570257450 від 08 серпня 2016 року на суму 2500 грн, квитанція № 590954754 від 12 вересня 2016 року на суму 2000 грн, квитанція №605220517 від 04 жовтня 2016 року на 6982 грн 11 к. Загальна сума - 14482 грн 11 коп. Тобто відповідно до укладеної угоди №200509428 від 19.04.2016 щодо кредитування, як вказує позивач, Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12308 грн 07 к з встановленим строком з 19.04.2016 по 19.10.2017, але як вбачається з квитанцій відповідач здійснив останню виплату достроково від 04 жовтня 2016 року (а.с.28). Представлені суду виписки по рахунку, як зазначено позивачем, оформлені Фондом гарантування вкладів, про те, виписки не підписані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, та з їх змісту неможливо встановити яким чином утворилася заборгованість, а отже вона не є належним та допустимим доказом підставності наявності вказаної заборгованості. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на існування у відповідача перед первісними кредиторами заборгованості за кредитними договорами матеріали справи не містять. У справі немає, ні копії вимоги до відповідача про погашення заборгованості перед первісним кредитором, ні копії документу, на підтвердження отримання повідомлення боржником про відступлення права грошової вимоги, а ні виписки по рахунку позичальника за період, який включає період кредитування. Оскільки відповідач спростував наявність та розмір заборгованості за використаними коштами отриманими в кредит, а також документально підтвердив факт погашення спірної заборгованості, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, про стягнення з позивача суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4\~000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved