Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 25 березня 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу за договором про споживчий кредит. В обґрунтування своїх вимог позивач указує, що 05 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №4116906 на суму 10 000,00 грн, який за угодою сторін підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Договір надано строком на 30 днів. Датою повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом, сторони погодили 04 червня 2021 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконав. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладений договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит від 05 травня 2021 року № 4116906, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, укладеного 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», зокрема за договором про споживчий кредит від 05 травня 2021 року № 4116906, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив. Станом на 08 березня 2024 року заборгованість відповідача складає 54 947,85 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 997,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 47 180,85 грн, заборгованості за комісією - 770,00 грн. ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит у розмірі 54 947,85 грн, відшкодувати судові витрати. 08 травня 2024 року [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Коллект-Центр» (відповідач за зустрічним позовом) про визнання недійсними пунктів кредитного договору. В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] вказував, що оспорювані пункти договору про споживчий кредит підлягають визнанню недійсними, оскільки не відповідають вимогами пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, зокрема як наслідок свідчать про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позичальником зобов`язань за цим договором, вони є несправедливими, такими, що вводять в оману споживача, а також вчиненні із застосуванням нечесної підприємницької діяльності. [PERSON] просив суд визнати недійсними пункти 1.6, 2.2.1, 2.2.2, 2.3, 2.4.1, 3.2.7, 4.2, 4.3, 7.2 договору про надання споживчого кредиту від 05 травня 2021 року № 4116906. Вирішити питання розподілу судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні позов ТОВ «Коллект Центр» підтримала, просила його задовольнити, зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволені. У поясненнях по суті справи указує, що позичальник, підписуючи договір, погодився з усіма його умовами, мав можливість та час ознайомитися із цими умовами. Крім того, не скористався правом, передбаченим Законом України «Про споживче кредитування», не відмовився від укладеного договору в односторонньому порядку протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору. Уважає, що позивач за зустрічним позовом не довів, які вимоги статті 203 ЦК України були порушені під час укладення оспорюваного договору. Крім того, просить застосувати позовну давність до вимог позивача за зустрічним позовом. Представники відповідача у судовому засіданні позов ТОВ «Коллект Центр» не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Натомість зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Савчак Я. О. вказує, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» є незаконними та необґрунтованими. Умови кредитного договору містять нікчемну умову - комісію за надання кредиту у розмірі 770,00 грн. Крім того, стверджує, що позивач не довів розмір заборгованості. Вважає, що нараховані проценти можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Проценти, які намагається стягнути позивач, були розраховані кількома товариствами, не всі мають ліцензію та право нараховувати проценти. Оскільки умови договору двозначні, то повинні трактуватися на користь споживача. Уважає, що факт отримання коштів позивач не довів і встановити його неможливо, тому у задоволені позову слід відмовити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 11 квітня 2024 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.54-56); ? 14 травня 2024 року від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 62-65); ? 22 травня 2024 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва прийнято до розгляду відзив представника відповідача та прийнято до спільного розгляду з позовом ТОВ «Коллект-Центр» зустрічну позовну заяву [PERSON] ; суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінив засідання по суті підготовчим (а.с. 80-82); ? 31 липня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 92-98); ? 31 липня 2024 року від представника ТОВ «Коллект-Центр» надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 101-104); ? 31 липня 2024 року від представника ТОВ «Коллект-Центр» надійшли письмові пояснення, які протокольною ухвалою головуючого судді від 01 серпня 2024 року долучені до матеріалів справи (а.с. 107-112, 116-118); ? 01 серпня 2024 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання представника ТОВ «Коллект-Центр» про витребування доказів (а.с. 120-122); ? 05 серпня 2024 року від представника ТОВ «Коллект-Центр» надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 126-132); ? 27 серпня 2024 року протокольною ухвалою головуючого судді Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 135). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Вислухавши представників сторін, надавши оцінку зібраним доказам як у їх сукупності так і кожному окремо, суд уважає за необхідне позов ТОВ «Коллект-Центр» задовольнити частково, натомість у задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити з огляду на таке. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Як встановлено статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом установлено, що 05 травня 2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит № 4116906. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 05 травня 2021 року (строк кредитування) до 04 червня 2021 року зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (пункти 1.2, 1.3, 1.4 договору). Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з пунктом 3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни, передбачені пунктами 1.1 - 1.6 та пунктом 2.4 цього договору. Положеннями пункту 2.3.1.1 договору сторони визначили пролонгацію на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.Ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Встановлено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту. Згідно з пунктом 6.1 договору, цей кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункт 6.5. договору). Згідно з пунктом 7.1 договору цей договір, що складається із Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та №2 ) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у пункті 2.1. цього договору, і діє до повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Додатком № 1 до договору є графік платежів за договором про споживчий кредит від 05 травня 2021 року. Додатком № 2 до договору про споживчий кредит від 05 травня 2021 року є паспорт споживчого кредиту №4116906, яким визначено інформацію щодо умов кредитування. Зі змісту довідки про ідентифікацію, за підписом генерального директора ТОВ «Мілоан» вбачається, що клієнт [PERSON] [INFO] , з яким 05 травня 2021 року укладений договір № 4116906, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор L16740, дата відправки ідентифікатора позичальнику 05 травня 2021 року, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор [NUMBER] (а.с.12). На підтвердження факту отримання грошових коштів [PERSON] за договором про споживчий кредит № 4116906 від 05 травня 2021 року, позивачем надано платіжне доручення №45472536 від 05 травня 2021 року про перерахування коштів відповідачу на суму 10 000,00 грн, картка № [NUMBER] (а.с.12 зворот). Із інформації, наданої 21 листопада 2024 року на запит суду АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] відкрито картку № [NUMBER] та відповідно до виписки за рахунком, 05 травня 2021 року на карту було здійснено переказ коштів у сумі 10 028,95 грн (займ Мілоан) (а.с. 167-170). Таким чином, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій позичальником кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі [PERSON] . Такі висновки суду узгоджуються з висновки, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Щодо позовних вимог про визнання недійсними пунктів договору про споживче кредитування У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі)». Позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсними пункти договорів, оскільки встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідають вимогам пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором. Крім того, права та обов`язки сторін, визначені у договорі, порядок внесення змін, доповнень до договору, його розірвання вводять споживача в оману, вчинені із застосуванням нечесної підприємницької діяльності. [PERSON] не спростував факт укладення оспорюваних договорів та отримання кредитних коштів. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає в себе, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договорів про сплату процентів за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказані розміри процентної ставки, автопролонгація строку кредитування погоджено за домовленістю сторін. Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в ухвалі від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. У пункті 4.2 оспорюваного договору сторони передбачили розмір процентів, нарахування яких можливе після закінчення строку дії договору та визначили їх розмір, що не суперечить положенням статтям 625, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки сторони під час укладення оспорюваного договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо процентної ставки, автопролонгація строку кредитування та зміна умов кредитування в односторонньому порядку, які чітко і ясно викладені; позивач за зустрічним позовом не надав належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ «Мілоан» його введено в оману і не надано інформації про умови договору в повному обсязі. Отже, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову в частині позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1.6, 2.2.2, 2.2.3, 2.3, 4.2, 4.3, (щодо процентної ставки, строку кредитування), 3.2.7, 7.2 (щодо прав та обов`язків сторін, строку і порядку внесення змін) договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», слід відмовити за недоведеністю. Окрім того, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частина перша статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (частина друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) вказано, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У договорі про споживчий кредит № 4116906, укладений 05 травня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», містяться умови про комісію за надання кредиту та за управління та обслуговування кредиту, а саме: пункт 1.5 «загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3 410,00 грн в грошовому виразі та 3,282.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13 410,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань»; пункт 1.5.1 «комісія за надання кредиту: 770,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово»; пункт 2.2.1 «позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору»; пункт 2.3.1.1 «пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувти строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documems і є невід`ємною частиною нього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. пункт 2.4.1 «позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування»; пункт 2.4.3 «з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань позичальника по погашенню кредиту, комісії, процентів та пені позичальник відповідно до вимог ст. 26 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає товариству здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків позичальника, відкритих ним у банках, у розмірі, що становить суму кредиту, комісії за надання кредиту, процентів, штрафних санкцій та інших грошових зобов`язань позичальника перед кредитодавцем, за умови настання строків виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань, передбачених цим договором, а також ініціювати переказ та здійснювати договірне списання коштів за правилами відповідної платіжної системи, якщо списання здійснюється у платіжній системі»; Аналіз змісту оспорюваного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу за зустрічним позовом та за які кредитором установлена щомісячна комісія, а тому відповідач за зустрічним позовом (ТОВ «Коллект Центр») не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх кредитором зі споживачем при укладенні оспорюваного договору про споживчий кредит. Отже, положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину (див. постанову Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22 (провадження № 61-15120св23)). З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними положень 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 договору про споживчий кредит від 05 травня 2021 року № 4116906, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», (щодо встановлення комісії) не підлягають задоволенню саме у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права. Щодо позовних вимог про стягнення боргу за договором про споживчий кредит Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статті 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 16 грудня 2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит від 05 травня 2021 року № 4116906, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.17-23). ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги від 10 березня 2023 року №10-03/2023/01, відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит від 05 травня 2021 року № 4116906, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с. 25-30). Договори факторингу та відступлення прав вимоги відповідач не оспорює. Судом установлено, що договір про споживчий кредит укладений сторонами в електронній формі. Згідно зі статтями 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Коллект Центр» указує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором про споживчий кредит станом на 08 березня 2024 року у розмірі 54 947,85 грн, із яких: 6997,00 грн - тіло кредиту, проценти - 47 180,85 грн, комісія - 770,00 грн (а.с.16). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/159 (провадження № 61-8803св22)). При цьому суд ураховує, що вимоги кредитора про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 770,00 грн, визначені пунктом 1.5.1 договору, в силу закону є нікчемними, отже, задоволенню не підлягають. Відповідач розрахунок позивача щодо розміру тіла кредиту та нарахованих процентів не спростував, як і не надав доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку. Враховуючи викладене, суд уважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення тіла кредиту та процентів, підтверджено правомірність нарахування заборгованості за договором, доведено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання згідно з укладеним договором, заборгованість за договором не погасив (тіло кредиту, проценти), що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача як правонаступника первісного кредитора. Можливість стягнення процентів на підставі ст. 625 ЦК України після закінчення строку кредитування, передбачено пунктом 4.2 договору. Тому доводи представників відповідача про відсутність підстав для стягнення процентів після закінчення строку кредитування, тобто за період з 05 червня 2021 року до 08 березня 2024 року, суд до уваги не бере. Крім того, доводи представника відповідача про те, що у ТОВ «Вердикт Капітал» відсутня ліцензія і воно не могло нараховувати проценти (плата за користування кредитом) після закінчення строку кредитування, спростовуються умовами договору факторингу, укладеного між ним та ТОВ «Мілоан», та договором відступлення прав вимог, укладеного між ним та ТОВ «Коллект Центр», які відповідач не оспорив. Інші наведені у відзиві на позов заперечення відповідач достатніми доказами не довів, що є процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України. Отже, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» у частині вимог про стягнення тіла кредиту та процентів у розмірі 54 177,85 грн є обґрунтованими, доведеними, тому позовна заява підлягає частковому задоволенню. У задоволенні зустрічного позову слід відмовити: частково з підстав недоведеності, частково - з обранням неналежного способу захисту. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положенням статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві заявило вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року № 02-01/2023, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігас Ассістанс»; акт про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024, згідно з яким надано такі послуги: усна консультація з вивченням документів (2 години) - 2 000,00 грн, складання позовної заяви (3 години) - 9 000,00 грн; заявку про надання юридичної допомоги від 13 березня 2024 року № 973; платіжну інструкцію від 22 березня 2024 року. У свою чергу, у відзиві на позовну заяву представник відповідача виклав клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, отриману ТОВ «Коллект Центр», яке обґрунтовував неспівмірністю суми позовних вимог та витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, частково задоволення позову (99 %), суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. Тому з [PERSON] на корить ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути судовий збір у розмірі 2 997,72 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial