Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.11.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі, визначеній у договорі. Однак [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 04.04.2023 у останнього утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 382 797,10 грн., яка складається з: 318 722,82 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 64 074,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 справу № 641/4355/23 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2024 справу прийнято до свого провадження. 15.02.2024 на адресу Оболонського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - адвоката Горщара С.В., в якому останній просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Вказав, що 05.11.2019 [PERSON] було підписано лише Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка не містила відомостей щодо погодженого кредитного ліміту, типу кредитної картки, розмір відсоткової ставки, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також інших істотних умов кредитного договору. При цьому, банківський продукт пропонувався відповідачу як безвідсотковий та не передбачав жодних комісій, а кредитний ліміт, у свою чергу, не погоджувався відповідачем. Зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, коли підписував Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. У подальшому позивач в односторонньому порядку, без згоди відповідача, змінив умови надання послуг, безпідставно нарахував відсотки та комісії за користування кредитом на загальну суму 435 605,26 грн. та незаконно списав вказану суму з рахунку відповідача, яка перевищує суму, заявлену позивачем до стягнення. У той же час, на думку представника відповідача, позивачем взагалі не обґрунтована сума заборгованості, яку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] , оскільки надано лише документи на підтвердження встановленого кредитного ліміту у сумі 300 000,00 грн., а наданий розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом, оскільки не є первинним документом. 29.02.2024 відповідачем [PERSON] , в особі представника - адвоката Горщара С.В., подано зустрічну позовну заяву до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених грошових кошів, в якій позивач просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені [PERSON] за договором № б/н від 05.11.2019 у сумі 26 472,99 грн. у якості відсотків та комісій. В обґрунтування вказаного позову зазначено, що оскільки між позичальником та банком не було узгоджено істотні умови кредитного договору, в тому числі і розмір відсотків, що нараховує банк та їх договірне списання за рахунок тіла кредиту, тому вказана сума відсотків, яка була переплачена відповідачем повинна бути повернута АТ КБ «Приватбанк» як така, що є безпідставно набутою. 04.03.2024 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що 05.11.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н на підставі Анкети-заяви відповідача, згідно до якого останньому було відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, та ключем до якого є банківська картка № [NUMBER] . При цьому, підписуючи Анкету-заяву відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які є загальнодоступною інформацією. Вказана Анкета-заява містить персональні дані [PERSON] , які зазначені ним особисто. До позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у якому зазначено відсоткову ставку, розмір комісій, тощо. Водночас, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті. Таким чином, банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Більш того, з моменту оформлення кредитного договору пройшло більш ніж 4 роки, разом з тим, жодного разу відповідач не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентної ставки та інші умови договору та погодися з ними. Крім того, в подальшому відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зазначеними у Паспорті споживчого кредиту, погодився з ними та підписав. Тобто, сторонами були погоджені усі істотні умови договору. При цьому, про внесення будь-яких змін до умов обслуговування банк повідомляє клієнтів, використовуючи різні канали зв`язку: офіційний сайт, СМС-повідомлення, клієнтські виписки, тощо. Всупереч твердженням представника відповідача про ненадання позивачем первинних фінансових документів, представником позивача до позовної заяви долучено виписку з банківського рахунку [PERSON] , з якої вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами. З вказаної виписки також вбачається, що [PERSON] було використано всю суму кредитного ліміту, він несвоєчасно погашав заборгованість, тому щомісячні платежі були списані за рахунок кредитного ліміту, що призвело до зміни заборгованості за тілом кредиту. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення надміру сплачених грошових кошів прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. 18.04.2024 на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача - адвоката Горщара С.В., на відповідь на відзив, в яких останній зазначив, що копія паспорту споживчого кредиту, надана позивачем, не містить власноручного підпису відповідача, а таким чином, доводи представника позивача про те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту не є доведеним. У той же час, продовження користування банківським продуктом не може свідчити про згоду відповідача на списання з його рахунків плати за користування кредитом, оскільки відповідач як споживач кредитних послуг не зобов`язаний перевіряти дії банку на предмет дотримання вимог закону. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. При цьому, сума сплачених [PERSON] відсотків перевищує суму заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим первісний позов не підлягає задоволенню. 24.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву представника АТ КБ «Приватбанк», в якому остання просить відмовити у зустрічному позові відповідача з наступних підстав. Зазначила, що поряд з підписанням Анкети-заяви від 05.11.2019 [PERSON] також було підписано Анкету-заяву від 16.02.2018 та Заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 14.08.2020, якою позичальник погодився з умовами та правилами кредитування рахунку відповідно до статті 634 ЦК України. При цьому, своїми діями, які полягали в ініціюванні платіжних операцій за рахунок неособистих коштів, а за рахунок кредитних коштів, [PERSON] фактично акцептував пропозицію банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного ліміту, що свідчить про прийняття та схвалення власними діями факту кредитування рахунку в обсязі, що визначив сам позичальник, вчиняючи саме таку кількість транзакцій і в такому обсязі, в якому він порахував за доцільне використати запозичені кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. З прийняттям пропозиції банку [PERSON] прийняв і обов`язок сплатити відсотки в розмірах та умовах, які відображено у виписці по його рахунку. Крім того, сплата відсотків протягом тривалого часу в обсязі і на умовах запропонованих банком, за відсутності зі сторони позичальника дій, які б свідчили про непогодження розміру такої відсоткової ставки, як то звернення до АТ КБ «Приватбанк», ініціювання розірвання кредитного договору, визнання його недійсним, свідчить про акцептування оплатності кредитного зобов`язання. Водночас, слід зазначити, що послуги з надання позики/кредиту банком фізичній особі завжди є оплатними, а розмір відсоткової ставки визначається за домовленістю сторін або за законом. На думку представника АТ КБ «Приватбанк», набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Ухвалою суду від 10.05.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити з підстав, зазначених у заявах по суті. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, а також просив задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у позові. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Судом встановлено, що 15.02.2018 між ПАТ КБ «Приватбанк», назву якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У вказаній Анкеті-заяві зазначений бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» - 200 000,00 грн. (а.с. 235). Крім того, 05.11.2019 [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають Договір про надання банківських послуг. А також те, що він ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку privatnank.ua, пам`яткою клієнта, тарифами (а.с.39). На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.02.2018; Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05.11.2019; Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений Протоколом № 35 засідання Правління від 20.08.2019; розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.11.2019 станом на 04.04.2023; виписку за договором № б/н за період з 15.02.2018 по 06.04.2023; довідку АТ КБ «ПриватБанк» про отримані кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] ; заявку на актуалізацію даних по преміальній картці; паспорт споживчого кредиту від 10.12.2019; паспорт споживчого кредиту від 07.02.2020 та заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 14.08.2020, підписана відповідачем. Факт укладення кредитного договору б/н відповідачем не заперечується. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи. Отже, з огляду на викладене факт укладення кредитного договору б/н між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є доведеною. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] згідно з кредитним договором б/н отримав картки: № [NUMBER] , дата відкриття 15.02.2018, термін дії до 02/21 (карта Master Card World Black Edition); № [NUMBER] , дата відкриття 07.02.2020, термін дії до 02/23 (карта Visa Signature); № [NUMBER] , дата відкриття 14.08.2020, термін дії до 08/23 (карта Visa Signature); № [NUMBER] , дата відкриття 14.08.2020, термін дії до 08/23 (карта Master Card World Black Edition). Згідно з довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, старт карткового рахунку, до якого було емітовано банківську картку № [NUMBER] , відбувся 15.02.2018, при цьому, кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався, складав станом на 06.02.2020 - 200 000,00 грн.; 07.02.2020 року - 300 000,00 грн., з 04.10.2022 кредитний ліміт становить 0,00 грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з наданими банком розрахунками заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н, укладеним з АТ КБ «Приватбанк», станом на 04.04.2023 становить 382 797,10 грн., яка складається з: 318 722,82 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 64 074,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. При ухваленні вказаного рішення, суд враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту і її розміру. При цьому, суд враховує позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010, від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно з якими стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи, що [PERSON] та його представником факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів не заперечувався, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту у сумі 318 722,82 грн., яка утворилась шляхом фактично використаного кредитного ліміту у сумі 300 000,00 грн., а також списання щомісячних платежів, списаних за рахунок кредитного ліміту, відповідно до п. 1.4 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг. При цьому, суд критично розцінює посилання представника відповідача щодо необізнаності [PERSON] про існування кредитного ліміту на його картковому рахунку, оскільки з виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами у межах наданих банком кредитних лімітів, поповнював свій картковий рахунок, крім того є користувачем додатку Приват24, у якому у закладці «Мої рахунки» знаходиться інформація про усі відкриті карткові рахунки та залишок грошових коштів на них з розбивкою на узгоджений кредитний ліміт, а також суму особистих коштів. Крім того, 07.02.2020 [PERSON] підписано Заявку на актуалізацію даних по преміальній картці, з якої вбачається, що останній ознайомлений з сумою кредитного ліміту, встановленого на рівні 300 000,00 грн. Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем на підтвердження обставин справи не надано первинних документів, а отже, доказів проведення операцій по картковому рахунку, так і існування заборгованості за ним, суд зазначає наступне. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, кредит [PERSON] видавався шляхом зарахування відповідної суми на картковий рахунок та відповідач мав змогу власноруч здійснювати зняття грошових коштів за допомогою банкоматів, розраховуватися платіжною карткою в торгівельних центрах, Інтернеті, тощо. Тобто, здійснювати будь-які розрахункові операції, які не потребують видачі касового документу. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час оформлення кредитного договору), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи). Таким чином, виписка по картковому рахунку, долучена позивачем до позовної заяви, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка досліджена судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у цивільній справі №200/5647/18. Щодо розрахунку заборгованості як належного доказу існування такої заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з позовної заяви, при укладенні кредитного договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обґрунтовуючи право на нарахування процентів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банку www.privatbank.ua) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua) та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, які діяли станом на день укладення кредитного договору, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15.02.2018 та 05.11.2019, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірі, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України станом на 15.02.2018 чи 05.11.2019 за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, затверджені Протоколом № 35 засідання Правління від 20.08.2019, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені Протоколом № 35 засідання Правління від 20.08.2019, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що сторони на момент підписання Анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає ознайомлення та погодження відповідачем умов укладеного договору, з огляду на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість нарахування відсотків за користування кредитом, а також стягнення комісій до 14.08.2020. У той же час, з наданих представником позивача матеріалів вбачається, що 14.08.2020 відповідач [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, у якій зазначено: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок та строки сплати процентів за користування кредитом, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, строк кредитування, а також інші істотні умови кредитного договору (а.с. 227). Наведене свідчить, що з 14.08.2020 відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, а тому нарахування відсотків, комісій, тощо, з вказаного періоду не є безпідставним. З виписки по особовому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що відповідачем [PERSON] було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 4 086 846,05 грн., а внесено на картковий рахунок, у тому числі на погашення заборгованості - 3 704 048,95 грн., тобто різниця між видатковими та прибутковими операціями дорівнює 382 797,10 грн. (сумі заявлений позовних вимог). Разом з тим, згідно з наданою випискою, за період з 28.02.2018 по 13.08.2020, тобто до фактичного узгодження з [PERSON] умов кредитування в частині нарахування відсотків за користування кредитом, банком було нараховано та списано з рахунку відповідача: відсотки за користування кредитом - 140 597,27 грн.; щомісячна комісія - 10 400,00 грн.; овердрафт - 36,60 грн.; плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту - 7 497,46 грн., на загальну суму 158 531,33 грн., яка згодом була погашена останнім. Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм законодавства та висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні належні докази узгодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків та комісії до 14.08.2020, разом з тим, [PERSON] до вказаної дати вже була здійснена оплата відсотків за користування кредитом у сумі 140 597,27 грн., що перевищує суму відсотків за договром, яку просить стягнути банк, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" відсотків у сумі 64 074,28 грн. задоволенню не підлягають. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл. 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень гл. 83 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 912/2601/19. Встановлено, що за період з 28.02.2018 по 13.08.2020, тобто до фактичного погодження [PERSON] умов кредитування в частині нарахування відсотків за користування кредитом, комісій, АТ КБ «Приватбанк» було нараховано та списано з рахунку останнього: відсотки за користування кредитом - 140 597,27 грн.; щомісячна комісія - 10 400,00 грн.; овердрафт - 36,60 грн.; плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту - 7 497,46 грн., на загальну суму 158 531,33 грн. Тобто, фактично вказана сума була списана банківською установою безпідставно. Згідно з частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] надмірно сплачених грошових коштів у якості відсотків та комісій у межах заявлених позовних вимог у розмірі 26 472,99 грн. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Судові витрати підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: partial