Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі АТ «ПроКредит Банк», правонаступник ПАТ «ПроКредит Банк») звернулося до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в його іпотеці відповідно до договору іпотеки №\~25-ІД від 30 січня 2008 року та договору №\~1 про внесення змін до договору іпотеки від 01 вересня 2008 року, а саме квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , спадкоємицею якої є [PERSON] , у рахунок погашення кредитної заборгованості за договором про надання траншу №\~20.1471/25 від 30 січня 2008 року у сумі 27597,42 доларів США, шляхом реалізації (продажу) предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати щодо сплати судового збору. Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2008 року Закрите акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк») та [PERSON] уклали рамкову угоду №\~25, а також договір про надання траншу №\~20.1471/25; остання отримала кредитні кошти у сумі 37000,00 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 січня 2008 року ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] уклади договір іпотеки №\~25-ІД, а 01 вересня 2008 року договір про внесення змін до цього договору іпотеки. Згідно з пунктом 2.2.1 договору іпотеки №\~25-ІД предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер 20160204. Внаслідок порушення [PERSON] умов зазначених вище договорів утворилась заборгованість перед позивачем. Автозаводський районний суд міста Кременчука рішенням від 18 травня 2017 року задовольнив позов у справі №\~524/7163/16-ц за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» та стягнув з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 27597,42 доларів США заборгованості за договором про надання траншу №\~20.1471/25. Це рішення суду набрало законної сили, але залишилося невиконаним. Рішенням від 05\~грудня 2023 року Полтавський апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви АТ «ПроКредит Банк» про поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що з ухвали Автозаводського районного суду від 15 березня 2024 року у справі №\~524/1288/24 йому стало відомо про смерть [PERSON] ; актовий запис за №\~1998 від 14 листопада 2023 року. Листом від 11 квітня 2024 року Друга кременчуцька державна нотаріальна контора повідомила про те, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] заведена приватним нотаріусом Дощенко О.\~В., який направив кредиторську вимогу АТ «ПроКредит Банк» спадкоємцям за місцем знаходження спадкової справи. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач [PERSON] , до якої перейшли всі права та обов`язки іпотекодержателя за договором іпотеки №\~25-ІД від 30 січня 2008 року в силу вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою від 21 серпня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання. 24 вересня 2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому не погодився з заявленими позовними вимогами, зокрема, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 25 вересня 2024 року представник позивача подала клопотання про витребування доказів, у задоволення якого відмовлено ухвалою суду від 17 грудня 2024 року. Окрім того, 26 вересня 2024 року представник позивача подала відповідь на відзив, у якому зазначила про дотримання позивачем встановленого законодавством строку пред`явлення вимог до спадкоємців [PERSON] та звернення до суду з відповідною вимогою до спадкоємиці [PERSON] без пропуску строку позовної давності. У судовому засідання представник підтримала свої письмові доводи та просила задовольнити позов АТ «ПроКредит Банк», а представник відповідача наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності. Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Статтями 15,\~16\~ЦК України,\~зокрема визначено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~інтересу,\~який не\~суперечить загальним\~засадам цивільного\~законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд встановив, що 30 січня 2008 року [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» уклали рамкову угоду №\~25, за умовами якої останнє зобов`язалося здійснювати кредитування позичальника у межах ліміту кредитування в сумі 50000,00 доларів США строком на 120 місяців. На підставі та умовах зазначеної рамкової угоди, 30 січня 2008 року ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] уклали договір про надання траншу №\~20.1471/25, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 37000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі14,00 % річних на строк 120 місяців. 30 січня 2008 року ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] уклали договір іпотеки №\~25-ІД, відповідно до пункту 2.2.1 якого в забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою [PERSON] передала в іпотеку ЗАТ «ПроКредит Банк» квартиру [ADDRESS] ; реєстраційний номер 20160204; заставна вартість 177760,00 грн. Пунктом 9.1 договору іпотеки передбачено, що договір набуває юридичної сили з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного задоволення вимог іпотекодержателя протягом усього часу дії ліміту кредитування, виконання усіх чи частини основних зобов`язань не тягне за собою припинення договору. Позичальник [PERSON] , яка померла [INFO] , свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 27597,42 доларів США. Автозаводський районний суд міста Кременчука рішенням від 18 травня 2017 року задовольнив позов у справі №\~524/7163/16-ц за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» та стягнув з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 27597,42 доларів США заборгованості за договором про надання траншу №\~20.1471/25. Переглядаючи ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 грудня 2022 року у справі №\~524/7163/16-ц, Полтавський апеляційний суд установив, що копію рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 травня 2017 року позивач отримав 29 травня 2017 року; 09 червня 2017 року представник АТ «ПроКредит Банк» направив до суду засобами поштового зв`язку заяву про видачу виконавчих листів; з повторною заявою до суду про видачу виконавчих документів стягувач звернувся у липні 2022 року, тобто через 5 років з дати набрання рішенням законної сили та через 2 роки після закінчення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. На час розгляду справи, рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука у справі №\~524/7163/16-ц від 18 травня 2017 року відповідачами не виконано. Разом з тим, як убачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла спадщину, у тому числі належну останній квартиру [ADDRESS] . 29 березня 2024 року АТ «ПроКредит Банк» на адресу Кременчуцької районної нотаріальної контори №\~2 направило претензію про погашення заборгованості спадкодавця. Листом від 11 квітня 2024 року ця нотаріальна контора повідомила позивача про те, що направило кредиторську вимогу за місцем знаходження спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 12 червня 2024 року АТ «ПроКредит Банк» на адресу [PERSON] направило вимогу про погашення заборгованості спадкодавця. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року №\~898-IV «Про іпотеку» визначено, зокрема, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Норми статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема у зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих норм: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»). Крім того, у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зазначено, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. У цій справі [PERSON] , як спадкоємиця після смерті [PERSON] , з урахуванням статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» набула статусу іпотекодавця. З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку не виконала зобов`язання сплатити заборгованість відповідно до статей 1281, 1282 ЦК України, а іпотекодержателем дотримана процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд ураховує клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Так, 30 січня 2008 року [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» уклали рамкову угоду №\~25, договір про надання траншу №\~20.1471/25, а також договір іпотеки №\~25-ІД. Строк кредитування 120 місяців, тобто до 30 січня 2018 року. Проте, у вересні 2016 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за вказаним кредитним договором. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (рішення у справах «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства», «Золотас проти Греції»). За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни». Так, позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись у вересні 2016 року до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, позовна давність за вимогами кредитора розпочалася у 2016 році, відповідно, загальна позовна давність спливла у 2019 році. При цьому суд ураховує, що і встановлена пунктом 12.3 Рамкової угоди №\~25 позовна давність у 5 років, також сплинула у вересні 2021 року. Отже, з 2016 року у кредитора виникло право на звернення до суду з позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте позивач звернувся до суду із цим позовом лише у серпні 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України, а також Рамковою угодою №\~25. При цьому не спростовують правильність цього висновку і посилання позивача на пункти 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, пунктом 12 передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30 березня 2020). При цьому статтею 257 ЦК України визначено загальну позовну давність у три роки, статтею 258 спеціальну позовну давність, статтею 362 передбачено позовну давність у один рік до певних вимог, стаття 559 регулює строки припинення поруки, стаття 681 позовну давність, що застосовується до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару, стаття 728 застосовується до вимог про розірвання договору дарування, стаття 786 які випливають із договору найму, стаття 1293 встановлює позовну давність в один рік до вимог про визнання неправомірними дій виконавця заповіту. Ураховуючи наведене, пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не продовжує строки, встановлені договором, отже не поширюється на спірні правовідносини. Пунктом 19\~визначено,\~що у\~період дії\~воєнного стану\~в Україні,\~введеного Указом\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~від 24\~лютого 2022\~року\~№\~64/2022,\~затвердженим Законом\~України «Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~від 24\~лютого 2022\~року №\~2102-IX,\~перебіг позовної\~давності,\~визначений цим\~Кодексом,\~зупиняється на\~строк дії\~такого стану. Оскільки Розділ Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, він також не поширюється на спірні правовідносини та не зупиняє строки, які сплинули до набрання ним чинності. При цьому дотримання строків пред`явлення вимог до спадкоємців не має правового значення для вирішення питання щодо пропуску строків позовної давності. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed