Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] який помер [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . За життя, 08.09.1997 року батько [PERSON] склав заповіт, яким зробив розпорядження, що все майно, яке буде йому належати на час смерті заповів сину [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме будинок з господарським спорудами в [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно. Спадкоємцем за заповітом майна його покійного батька на день його смерті являвся він [PERSON] . Відповідно до ст. 1265 Цивільного Кодексу України він має право на спадкування майна, що належало його покійному батьку та він являється єдиним спадкоємцем за заповітом. До дня смерті батька та після його смерті він проживав без реєстрації разом з батьком за адресою [ADDRESS] , вони вели спільне господарство та спільний побут. В подальшому після смерті батька він продовжує доглядати за будинком який розташований за адресою в [ADDRESS] , продовжував утримувати та доглядати за господарством, проводив частковий ремонт в будинку, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку біля будинку, тобто фактично здійснює оперативне управління майном покійного батька [PERSON] . Таким чином він фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Під час звернення до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті батька, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів факту прийняття спадщини ним після смерті [PERSON] шляхом фактичного управління майном. Встановлення факту прийняття спадщини заявником, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , необхідне для реалізації права заявника на спадкування. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримує (а.с.33). Представник заінтересованої особи [PERSON] також подала до суду заяву про розляд справи без її участі, заяву визнає та не заперечує проти задоволення заявлених у заяві вимог (а.с.29,34). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1\~ст.15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, ч.1\~ст.315 ЦПК України\~містить перелік категорій справ про встановлення факту, однак цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї ж статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №5, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть\~ (а.с. 8). 08.09.1997 року [PERSON] склав заповіт, яким зробив розпорядження, що все майно, яке буде йому належати на час смерті заповів сину [PERSON] (а.с.17). У відповідності до Акту про проживання особи без реєстрації місця проживання від 05.11.2024 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] без реєстрації місця проживання у зв`язку з тим, що після смерті батька [PERSON] продовжує проживати за вказаною адресою (а.с.19). З огляду на наведене, суд вважає доведеним твердження заявника про те, що він позбавлений можливості в позасудовому порядку довести факт прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , а встановлення такого юридичного факту безпосередньо породжує для заявника юридичні наслідки. Згідно з п.п. 4, 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З положень\~ст. 549 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно, якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Згідно ч. 2 п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст.\~548,\~549 ЦК УРСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином,\~Цивільний кодекс УРСР 1963 року\~передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до\~статті 549 ЦК УРСР\~спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена\~наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Зважаючи на недостатність документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини [PERSON] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що метою встановлення такого факту є врегулювання заявником юридичних питань в сфері правовідносин спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення юридичного факту прийняття [PERSON] , спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема доведення в судовому засіданні факту прийняття заявником спадщини, яка відкрилась після смерті його батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту прийняття спадщини.

Outcome: approved