Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити з батьком місце проживання малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Деснянського районного сду м. Києва від 18.08.2022. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивач почав проживати окремо від дітей, але домовився з відповідачем в усній формі, що й надалі буде приймати участь у вихованні, забезпеченні, розвитку та спілкуванні з дітьми. Обумовлено, що батько буде забирати дітей до себе з ночівлею, проводити частину канікул разом без присутності матері. При цьому жодного спору стосовно місця проживання дітей не було. Діти перебували по одному тижні у кожного із батьків, речі дітей містяться, як у позивача, так і у відповідача. На дату складання позовної заяви діти зареєстровані за місцем реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивач сумлінно виконував та виконує свої батьківські обов`язки, приймає участь у вихованні, освітньому процесі, оздоровленні, у додаткових витратах на дітей, систематично купує дітям подарунки, одяг, іграшки та інше. Крім того, вказує, що досить важливим є те, що відповідач не має можливості забезпечити гідні умови проживання дітей разом нею, оскільки не має особистого житла з відповідними умовами для проживання з дітьми, а також відсутнє місце реєстрації. Оскільки відповідач почала систематично порушувати домовленість щодо прав дітей та батька, негативно впливати на дітей та своїми діями, чинити психологічний тиск, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом. В найкращих інтересах дітей позивач просив визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком та стягнути судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Соколов В.А. скористався правом подачі відзиву на позовну заяву (т.1 а.с.221-227), в якому вказує, що наведені позивачем обставини не відповідають дійсності та викладені в оманливому та дискредитуючому змісті відносно відповідача, як матері. Крім того, відповідач вказує, що батько дітей (позивач за певісним позовом) після того як залишив сім`ю, висуває її постійні притензії, неодноразово у грубій та агресивній формі та з погрозами. Також постійно погрожує, що відсудить дітей. При цьому, 15 січня 2023 року позивач забрав дітей з місця їхнього відпочинку із матір`ю в санаторії та відмовлявся повідомити куди саме повезе дітей. Саме через дитину відповідач дізналась, що батько повіз дітей за кордон України до Єгипту. Крім того діти, коли перебувають із батьком не можуть вільно телефонувати матері, оскільки він завжди хоче контролювати телефонні розмови дітей. З урахуванням вказаного, відповідач просить в задоволені вимог первісної позовної заяви відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Соколов В.А. також скористався правом подачі зустрічного позову (т.1 а.с.154-170), у якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. Зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що ще до розлучення відношення позивача (батька дітей) до неї (матері дітей) змінилось і стало агресивним. Через постійні приниження, сварки, звинувачення та погрози відповідач не заперечувала проти розлучення, оскільки шлюб неможливо було зберегти. При цьому, ніколи не була проти відносин батька і дітей, але невдовзі стала помічати, що діти повертаються від батька знервовані та часто у поганому настрої. Із розмов дітей відповідач дізналась, що їх вихованням (коли діти знаходяться у батька) займається також цивільна дружина позивача та дітям важко переключатись на інші правила виховання зі сторони чужих для них людей. Спочатку намагались практикувати режим проживання дітей тиждень через тиждень, але гуртки, уроки, лікування дітей було на плечах матері. Такий графік в результаті виявився незручним, оскільки порушувався звичний та розмірений режим життя дітей. З метою позасудового врегулювання спору щодо визначення із ким з батьків будуть проживати діти, відповідач звернулась із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання їх дітей. При цьому мати дітей ніколи сім`ю не покидала, має тісний і теплий зв`язок із дітьми. Коли подружжя жили разом, то тільки мати займалась розвитком дітей. Батько активної участі не брав через свою зайнятість роботою та не бажанням багато часу та уваги приділяти вихованню дітей. Відповідач не вчиняла та не вчиняє перешкод для побачень та зустрічей із батьком дітей, однак з початку повномаштабної війни батьком вчиняються дії, спрямовані на погрози забрати малолітніх дітей від матері. З урахуванням вказаного, позивач (за зустрічним позовом) просить задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви. 03 травня 2023 року від представника відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Пількевич Т.А. до суду надійшли письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, в яких вказують, що позивач (за зустрічним позовом) зловживає своїми правами, обмежує батька та дітей в їх законних правах, а також не надає дозвіл на виїзд за кордон для відпочинку з дітьми. Будь-який спосіб домовитись про оздоровлення дітей з батьком зводиться лише до агресивної реакції [PERSON] , тому коли сторони домовились щодо відпочинку, то діти разом з батьком перетнули кордон. Крім того, сторона відповідача (за зустрічним позовом) звертає увагу суду на те, що позивач (за зустрічним позовом) не має можливості забезпечити гідні умови проживання дітей. Поряд з дітьми поводить себе агресивно, не займається їх розвитком. 07 травня 2024 року від представника позивача (за первісним позовом) [PERSON] - адвоката Величко Л.П. надійшла заява про забезпечення первісного позову, шляхом зобов`язання відповідача забезпечувати спілкування батька [PERSON] з його малолітніми дітьми. Заява обгрунтована тим, що батько рік не має належного спілкування з дітьми і вбачається реальна загроза не виконання рішення суду зі сторони відповідача після ухвалення рішення суду по справі. 29.05.2023 відповідач разом з малолітніми дітьми вирішила залишити Україну та змінити постійне, стале, звичне для дітей місце їх проживання. З моменту від`їзду почала вчиняти дії з відсторонення дітей від батька, внаслідок чого він позбавлений можливості спілкування з дітьми, що в майбутньому потягне за собою повне відчуження дітей від рідного батька, що є абсолютно недопустимим, протиправним та суперечить якнайкращим інтересам дітей. Тому заявник вважає за доцільне застосувати обрані ним заходи забезпечення позову. 05 листопада 2024 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про залишення позову до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком, без розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином. Від представника [PERSON] - адвоката Кушнір С.Б. надійшла заява, де просить провести подальший розгляд справи за їх відсутності за наявними доказами у матеріалах справи, зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представником відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокатом Івіною М.Ю. було надано письмові дебати щодо вимог зустрічної позовної заяви, зокрема в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю, в яких сторона відповідача (за зустрічним позовом) просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки відомостей про те, де проживають наразі діти, в яких умовах, чи відвідують навчання та гуртки матеріали справи не містять. При цьому, вивизення позивачем (за зустрічним позовом) дітей за кордон без погодження з батьком униможливило реалізацію його прав на визначення місця проживання дітей разом з ним. Також, із долучених [PERSON] документів до матеріалів справи неможливо встановити чи вона має наразі доходи та можливіть утримувати дітей. Зокрема, від представника відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] - адвоката Івіної М.Ю. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, вважає зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу неспівмірним та значно завищеним від реальних та необхідних витрат. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином, при цьому повідомили, що відповідно до пояснень [PERSON] малолітні діти проживали разом з матір`ю за адресою : [ADDRESS] , тому просили залучити в якості третьої особи - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином, при цьому повідомили, що орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання визначення місця проживання малолітніх дітей, оскільки під час розгляду Комісією зазначеного питання батьком [PERSON] повідомлено, що [PERSON] разом з дітьми виїхала за кордон та на даний час перебуває на території Швейцарії, точної адреси не повідомляє. Тому, оскільки повернення дітей в України під час дії воєнного стану може нести загрозу їх життю та здоров`ю, розгляд зазначеного питання можливий після повернення дітей в Україну або після припинення дії воєнного стану в Україні. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 06 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 06 квітня 2023 року зустрічну позовну заяву, подану представником [PERSON] - адвокатом Соколовим Віктором Анатолійовичем, до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з батьком. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 25 травня 2023 року постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Постановлено Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надати суду письмовий висновок щодо суті розгляду справи. Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації передати всі наявні матеріали щодо родини «[PERSON]» Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надати відомості щодо результатів роботи Міського центру дитини, якому направлявся запит з питання проведення психологічної роботи з малолітніми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 31 січня 2024 року постановлено продовжити строк розгляду справи за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю в порядку загального позовного провадження на 90 днів з дня винесення даної ухвали. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 06 червня 2024 року постановлено забезпечити позов, а саме зобов`язано матір - [PERSON] : 1. Забезпечувати (організовувати) спілкування (контакт) малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] шляхом відео зв`язку, телефонного зв`язку, зокрема з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, Whatsapp та/або Zoom, Skype) щосуботи з 19.00-21.00 год. та з завчасним погодженням щотижня з батьком [PERSON] іншого дня і часу спілкування з урахуванням відвідування дітьми гуртків, секцій тощо (за швейцарським часом з завчасним погодженням мобільного застосунку, який використовуватиметься). 2. Не пізніше ніж протягом двох днів з дня виникнення факту повідомляти батька - [PERSON] про захворювання та заплановані медичні втручання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 3. Завчасно (не пізніше ніж за три дні з дня виникнення факту) повідомляти батька - [PERSON] про зміну країни/міста проживання (обставини та напрям) малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 4. Надати батьку - [PERSON] інформацію про навчання та/або відвідування малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] дошкільних/навчальних закладів, гуртків, секцій тощо, а також не пізніше ніж протягом двох днів з дня виникнення факту повідомляти батька - [PERSON] про факт і причини зміни чи припинення відвідування таких закладів/гуртків, секцій. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 08 серпня 2024 року постановлено подовжити строк розгляду справи на 90 днів з дня винесення даної ухвали. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 12 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Лариси Величко про роз`яснення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року про забезпечення первісного позову - відмовлено. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б. від 05 листопада 2024 року заяву позивача [PERSON] задоволено, первісний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком - залишено без розгляду. Роз`яснено, що після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, заявник має право звернутись до суду повторно. Ухвалою судді Деснянянського районного суду м.Києва Саламон О.Б від 05 листопада 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, вислухавши сторін, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва 25 вересня 2010 року, від якого мають трьох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживали з матір`ю в квартирі за адресою: [ADDRESS] (де постійно проживали сім`єю з 2010 року), самостійно оплачуючи комунальні послуги. 29 вересня 2022 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ (справа № 754/8629/22) про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання трьох дітей. Аліментні зобов`язання виконувались після звернення до виконавчої служби. Батько почав проживати окремо від дітей, але була домовленість з матір`ю (позивачем по справі) в усній формі, що й надалі батько буде приймати участь у вихованні, забезпеченні, розвитку та спілкуванні з дітьми. Зокрема, власник вищезазначеної квартири - [PERSON] (яка є матір`ю позивача [PERSON] та бабусею онуків) до суду надала пояснення та заяву, у відповідності до яких зазначено про те, що квартира належить одноособово їй і вона, як власник майна, надає згоду стосовно визначення місця проживання онуків разом з батьком [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.14) Зокрема у заяві [PERSON] зазначила, що вона, як власник квартири, нею не користується і виникла життєва необхідність активно користуватись своєю квартирою та використовувати її для власних потреб, однак проживання в цій квартирі позбавляє її можливості проживання та користування квартирою. Просить вирішити питання про припинення користування квартирою (проживання в ній) та фактичного виселення (т. 1 а.с.16). 10 січня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] (бабусі онуків) до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В подальшому, в лютому 2023 року позивач подав до суду позов щодо визначення місця проживання трьох дітей разом з батьком. [PERSON] без її відома та згоди було знято з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] 10 квітня 2023 року Деснянським районним судом м. Києва було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року рішення залишено без змін. Надалі, позивач [PERSON] змушена була переїхати з трьома дітьми в інше місце проживання. Остання працює в ТОВ "КРКА УКРАЇНА" на посаді фахівця з просування лікарських засобів Київського регаонального підрозділу з 01 січня 2011 року згідно з наказом № 2 від 31.12.2010. Факт піклування матір`ю про здоров`я дітей підтверджується тим, що [PERSON] (мати дітей) звернулась до КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Деснянського району м. Києва та від свого імені оформила дітям декларації про вибір дікаря, який надає первинну медичну допомогу, де в графі "законний представник пацієнта" зазначається [PERSON] . Відповідно до витягу з історії розвитку дітей з КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" від 31.08.2022 зазначено: " по догляду за дітьми знаходилась завжли мама, коли діти хворіли. Рекомендації лікаря виконувались регулярно. На амбулаторний прийом з дітьми завжди приходила мама (лабораторне, діагностичне обстеження, профогляди проводились завжди з мамою)". Відповідно до характеристики з початкової школи "Деснянка" Деснянського району від 05.09.2022 на учня [PERSON] зазначено: "Мати [PERSON] постійно спілкується з класним керівником та вчителями, систематично відвідує батьківські консультації, проявляє материнську турботу. Забирає зі школи мати, цікавиттся здоров`ям, навчанням і вихованням." Відповідно до характеритстики з початкової школи "Деснянка" Деснянського району від 26.08.2021 на ученицю [PERSON] зазначено: "мати систематично цікавиться життям доньки, систематично відвідує школу. Батько відвідував лише в першому класі". Відповідно до інформаційної довідки від 24.08.2022 з дошкільного навчального закладу зазначено: "мати належним чтном виконує батьківські обов`язки, приводить і забирає дітей, приймає участь у загальногрупових та садових заходах, піклується про них, цікавиться навчанням та вихованням діток". Крім того, спеціалістами Деснянського району в м. Києві Центру соціальних служб було проведено соціальне відвідування за адресою проживання матері [PERSON] та її дітей та проведено оцінку потреб сім`ї. За результатами соціального відвідування було встановлено, що діти вигладали охайними та доглянутими, в продуктах харчування потреби не мають. Жінка офіційно працевлаштована та в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки". Служба у справах дітей та сімї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок щодо визначення способів участі у вихованні та спілкування батька з малолітніми дітьми. У висновку зазначається, що після розірвання шлюбу батько дітей почав проживати окремо, діти проживають з матір`ю. Під час бесіди з працівниками Служби діти зазначили, що хочуть проживати з матір`ю, а з батьком проводити вихідні. З 29 травня 2023 року, в період військової агресії, [PERSON] разом з малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виїхала за за межі України, де і продовжує проживати на даний час, що підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст. 160 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Відповідно до листа Міського центру дитини від 23.04.2023, який адресований начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації [PERSON] вбачається, що Міським центром дитини проводилась робота з малолітніми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За результатами проведеної роботи зроблено висновок про те, що: - емоційна сфера малолітніх [PERSON] та [PERSON] характеризуються стабільністю, діти відкриті до спілкування та взаємодії з обома батьками; - визначена активна позиція з боку батька та матері в житті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - емоційна сфера малолітньої [PERSON] характеризується нестабільністю, складні взаємовідносини між батьком та матір`ю, викликають занепокоєння у дівчини, присутнє бажання емоційно дистанціюватися від проблем дорослих; - у [PERSON] присутня незадоволена потреба в спокої та розумінні з боку батька. З урахуванням викладеного, відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року забезпечено позов стосовно обов`язання матері - [PERSON] забезпечувати (організовувати) спілкування (контакт) малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з батьком [PERSON] шляхом відео зв`язку, телефонного зв`язку, зокрема з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, Whatsapp та/або Zoom, Skype) щосуботи з 19.00-21.00 год. та з завчасним погодженням щотижня з батьком [PERSON] іншого дня і часу спілкування з урахуванням відвідування дітьми гуртків, секцій тощо (за швейцарським часом з завчасним погодженням мобільного застосунку, який використовуватиметься); Не пізніше ніж протягом двох днів з дня виникнення факту повідомляти батька про захворювання та заплановані медичні втручання малолітніх - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Завчасно (не пізніше ніж за три дні з дня виникнення факту) повідомляти батька - [PERSON] про зміну країни/міста проживання (обставини та напрям) малолітніх дітей. Надати батьку - [PERSON] інформацію про навчання та/або відвідування малолітніми дітьми дошкільних/навчальних закладів, гуртків, секцій тощо, а також не пізніше ніж протягом двох днів з дня виникнення факту повідомляти батька - [PERSON] про факт і причини зміни чи припинення відвідування таких закладів/гуртків, секцій. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Служба у справах дітей Дніпровського районної в місті Києві державної адміністрації повідомила, що орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання визначення місця проживання малолітніх дітей, оскільки під час розгляду Комісією зазначеного питання батьком [PERSON] повідомлено, що [PERSON] разом з дітьми виїхала за кордон та на даний час перебуває на території Швейцарії, точної адреси не повідомляє. Тому, оскільки повернення дітей в України під час дії воєнного стану може нести загрозу їх життю та здоров`ю, розгляд зазначеного питання можливий після повернення дітей в Україну або після припинення дії воєнного стану в Україні. У постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 Верховний суд вказав, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування у справах щодо дітей не може абсолютизуватися. Якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя. Враховуючи те, що наразі діти не проживають на території України, суд з урахуванням позиції Верховного суду вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами без висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що діти разом з мамою, позивачем (за зустрічною позовною заявою) по справі, тимчасово проживають у Швейцарії, мають дозвіл на проживання та діти відвідують школу. У своїй постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20 (провадження № 61-9115св22) Верховний Суд зазначив, що з огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки та права на життя. У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 295/15287/21, Верховний Суд зауважив, що тимчасове проживання дітей за кордоном з огляду на воєнний стан в Україні не суперечить інтересам дітей, сприятиме розширенню їхнього світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку. Зважаючи на вікові зміни дітей, їх розвиток та потреби, кожний із батьків не позбавлений права порушувати в майбутньому питання щодо зміни місця проживання дітей з урахуванням обставин , що матимуть істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини». У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (див., наприклад у судових рішеннях ВС у справах № 199/8873/20, 466/1017/20, 753/8495/22 тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З врахуванням зазначених обставин справи, враховуючи Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дітей з матір`ю в Швейцарії, їх малолітній вік, соціальні зв`язки та психологічну прив`язаність, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та визначення проживання малолітніх дітей разом з матірю. Така позиція суду, зокрема зумовлена інтересами трьох малолітніх дітей, побут та життя яких переважно налаштований матір`ю, а тому з метою мінімізації психологічного дискомфорту дітям, доцільно буде визнати проживання їх разом з матір`ю. Також суд бере до уваги, те, що на території України введено військовий стан, який зумовив матір в першу чергу керуватись діями, які б забезпечили її дітям безпечні умови життя. Разом з цим, суд звертає увагу, що визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дітей. Місце проживання малолітніх дітей з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відтак, так як матір з дітьми проживає в Швейцарії, суд вважає, що остання повинна повідомляти батька про своє місце проживання та перебування, оскільки місце проживання дітей визначено за матірю. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачкою (за зустрічним позовом) надано суду копію Договору №9/2 про надання правничої (правової) допомоги від 06.03.2023; Акт приймання-передачі № 9/2 від 06.03.2023; розрахункова квитанція № 321/03.2023 про отримання гонорару до Договору № 9/2 про надання правничої (правової) допомоги від 06.03.2023 у розмірі 12 000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначалося раніше, представник відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Івіна М.Ю. подала клопотання про зменшення витрат на апрофесійну правничу допомогу, у якій також зазначила про недотримання принципу співмірності судових витрат при визначенні суми витрат на професійну правову допомогу. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (Постанови Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, з урахуванням обсягу та характеру наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, з огляду на заяву відповідача про зменшення судових витрат, суд вважає за можливе зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 5 000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved