Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 22.07.2024 адвокат Найда К.В. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася з позовом до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.06.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, модель CLK 200, р.н. [NUMBER] , та рухаючись в місті Луцьку по пр. Соборності (поблизу будинку №6) в напрямку до пр. Молоді, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких померла. Внаслідок дтп [PERSON] заподіяно шкоду, пов`язану із смертю його дружини [PERSON] . У позивача виникло право на відшкодування такої шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) не була застрахована, то в силу приписів закону відповідальним за цю шкоду є МТСБУ. Мінімально гарантований розмір страхового відшкодування становить 241 200 грн., з яких МТСБУ виплатило лише 80 400 грн. Відповідно невиплачена частина страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 160 800 грн. Позивач, посилаючись на приписи ст. 1200 ЦК України та п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з відповідача на свою користь 160 800 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та судові витрати у справі. 11.10.2024 представник позивача подала відповідь на відзив, якою заперечила доводи відповідача про призупинення розгляду справи, що стверджується листом самого відповідача про прийняте рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування. Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у особи, що її завдала, незалежно від наявності вини. Аргумент відповідача про ненадання документа, що підтведжує доходи потерпілої за попередній календарний рік, є хибним. Дорожньо-транспортна пригода відбулася 27.06.2023 (а не в 2022-му році, як зазначив відповідач), а тому, позивач повинен був подати документи на підтвердження доходів потерпілої саме за попередній календарний рік, тобто 2022-ий рік, що і було зроблено. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача 13.09.2024 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що відповідальність має нести винна в дтп особа, однак, на сьогодні вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/7945/24 не набрав законної сили, внаслідок чого МТСБУ призупинило розгляд справи. Позивач отримував пенсію у розмірі 1 934 грн. (у лютому 2022 року) та 2 100 грн. (починаючи з березня 2022 року), що є більшим за прожитковий мінімум, встановлений законом. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Позивачем не надано жодного доказу про те, що він має право на утримання. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та покласти на позивача судові витрати. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 13.09.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву. Ухвалою суду вид 17.09.2024 залучено до участі в справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, [PERSON] 11.10.2024 позивач подав відповідь на відзив. Суд прийняв до розгляду всі заяви сторін по суті спору. Ухвалою суду від 06.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначався на 26.11.2024 (не відбувся) та 10.12.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 26.11.2024 представник позивача подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 27.06.2023, близько 08 год. 34 хв., сталася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, модель CLK 200, р.н. [NUMBER] , та рухаючись в місті Луцьку по пр. Соборності (поблизу будинку №6) в напрямку до пр. Перемоги, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок вказаної дтп [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла. Виним у вчиненні дтп є [PERSON] . Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2024 у справі №161/7945/24 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (відомості Єдиного державного реєстру судових рішень). Питання про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника вироком суду не вирішувалося. На час вчинення дтп [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності (витяг з бази МТСБУ, а.с. 33). Батьками потерпілої [PERSON] є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), які на момент дтп значилися померлими (свідоцтво про народження [NUMBER] від 08.05.1968, а.с. 22, лист за вих. №60/32.30-26 від 10.02.2024, а.с. 24, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2023, а.с. 23). [PERSON] є чоловіком потерпілої [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , а.с. 34). На час вчинення дтп [PERSON] був пенсіонером, мав інвалідність ІІІ групи (довічно), за 2022-ий рік отримав пенсію по інвалідності в розмірі 27 400 грн. (пенсійне посвідчення серії [NUMBER] , а.с. 28, довідка про доходи №4326 2834 0934 1370 від 25.10.2023, а.с. 27). На час вчинення дтп потерпіла [PERSON] працювала в КЗ СЗО «Луцький ліцей №25 Луцької міської ради». За 2022-ий рік їй було нараховано дохід в розмірі 204 407,15 грн., та за перші 8 (вісім) місяців 2023-го року - дохід в розмірі 137 466,21 грн. (довідка №470 від 24.10.2023, а.с. 25, довідка №484 від 02.11.2023, а.с. 26). Представник позивача за довіреністю (а.с. 30) [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 31.10.2023 та заявами про виплату страхового відшкодування від 31.10.2023 (регламентними виплатами, пов`язаними із втратою годувальника в розмірі 160 800 грн. та пов`язаними із витратами на поховання в розмірі 22 992,54 грн.)(а.с. 31-32). МТСБУ прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 103 392,54 грн. (сплачене представнику позивача 21.06.2024), з них: 80 400 грн. - відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, та 22 992,54 грн. - витрати на поховання (а.с. 29, 103). Позивач вважає, що відповідач лише частково відшкодував йому шкоду, пов`язану із втратою годувальника, а саме в розмірі 1/3 частки (80 400 грн.), інші 2/3 частки (160 800 грн.) залишилися невідшкодованими, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. V.Висновок суду Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Зазначена норма права (пункт 27.2 статті 27 Закону №1961-IV) за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності. Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право». Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.12.2022 у справі №304/936/19. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. На момент дтп позивач перебував на утриманні у своєї дружини (потерпілої). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно шкоду, пов`язану зі смертю його дружини. Така дтп є страховим випадком. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, винної в дтп особи не була застрахована. Відтак, у відповідача виник обов`зок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю потерпілої. При цьому, судом не втановлено інших осіб, які б мали право на відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України. В контексті обставин справи суд вважає пропорційним та правомірним стягнення з відповідача страхового відшкодування одноразовим платежем відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України. Оскільки страховий випадок настав 27.06.2023, то для розрахунку виплати необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2023-ій рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (стаття 8), а саме 6 700 грн. Оскільки мінімально гарантований законом загальний розмір страхового відшкодування становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то, з урахуванням часткової виплати страхового відшкодування в розмірі 80 400 грн., відповідач зобов`язаний виплатити позивачу 160 800 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (6 700 грн. х 36 міс. - 80 400 грн.). Отже, позовні вимоги слід задовольнити. Суд відхилив аргумент відповідача про те, що відповідальність має нести винна в дтп особа, а вирок суду не набрав законної сили. По-перше, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2024 у справі №161/7945/24 набрав законної сили 10.10.2024 і ним встановлена вина [PERSON] у спричиненні дтп, внаслідок якої загинула дружина позивача. По-друге, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14. Суд також не погоджується з аргументом відповідача про те, що для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №584/1166/15). Співставлення розміру доходу позивача (пенсія) та розміру доходу його померлої дружини (заробітна плата), відсутність в позивача інших джерел доходу, а також відомостей про осіб, які б надавали йому матеріальну допомогу, дають підстави стверджувати, що позивач перебував на утриманні своєї померлої дружини. В цьому аспекті суд також врахував поведінку відповідача, який, виплативши частину страхового відшкодування, фактично визнав відповідне право позивача на таку виплату, а, отже, і відповідний його статус, як особи, яка перебувала на утриманні потерпілої (Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010). VI.Судові витрати Щодо судового збору Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: approved