Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду через свого представника із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування покликаючись на те, що з дати свого народження прописана і проживає за адресою [ADDRESS] . Позивачка наводить, що за вказаною адресою також проживала її матір з дати свого народження, а також інші особи пов`язані родинними зв`язками після смерті яких спадкоємицями за законом був її дід та після його смерті матір Позивачки. Серед іншого Позивачка вказує, що останніми зареєстрованими спадкодавцями частин житлового будинку рахуються [PERSON] (в дівочому [PERSON] ), яка є бабкою Позивачки і якою оформлено 11/150 частин домоволодіння, [PERSON] , який є рідним дядьком для Позивачки і яким оформлено 1/10 частин домоволодіння, [PERSON] , дід Позивачки, за яким обліковується 17/25 частин домоволодіння та [PERSON] , матір Позивачки, якою за життя оформлено 11/75 частин домоволодіння. Мотивуючі позов родинними відносинами із спадкодавцями, набутими ними за життя правами власності на будинок в певних частинах та фактичним прийняттям від спадкодавців спадщини за законом шляхом вступу у спадок, заявлено позовні вимоги про визначення частки спадкового майна, визнання права власності на частку у спільній частковій власності на житловий будинок в розмірі 128/150 та визнання права власності на житловий будинок в цілому із врахуванням розміру успадкованого. Поміж іншого Позивачка просить зважити на те, що після смерті її матері, вона є єдиною особою, яка здійснює управління, розпорядження і користування домоволодінням, підтримання його в належному стані. Ухвалою суду від 11.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.11.2024 року задоволено клопотання представника Позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Нікодон Ольги Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи, що відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та від КП «Херсонське «бюро технічної інвентаризації» ХОР інвентарну справу по будинку [ADDRESS] , підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 02.12.2024 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом адвоката Мороз Анжели Іванівни, яка діє в інтересах [PERSON] до Херсонської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування закрито, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, адвокат Мороз А.І. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача подав заяву про слухання справи без участі, покладався при вирішенні справи на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. У відповідності із свідоцтвом про народження [NUMBER] від 29.09.1970 року міського бюро ЗАГС м. Херсона [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю значиться [PERSON] , батьком [PERSON] , про що 29.09.1970 року в книзі записів громадянського стану про народження міським відділом ЗАГС м. Херсона здійснено актовий запис №3851. При реєстрації 17.10.1987 року Комсомольським ЗАГС м. Херсона шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останньою змінено прізвище на [PERSON] . Із свідоцтва про народження від 15.10.1949 року [NUMBER] виданого Міським ЗАГС м. Херсона вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , матір [PERSON] , батько [PERSON] , про що Міським ЗАГС м. Херсона 15.10.1949 року складено актовий запис №1700. Із свідоцтва про одруження датою видачі 27.12.1969 року [NUMBER] міським бюро ЗАГС м. Херсона вбачається укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON] 27.12.1969 в наслідок чого прізвище дружини змінено на [PERSON] . Посвідкою про шлюб №121 від 11.04.1946 року Херсонського міського бюро актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ УРСР встановлюється укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 11.04.1946 року про що складено відповідний актовий запис №368. З проаналізованих актових записів слідує, що наведені особи пов`язані на рівні прямого споріднення. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлюється, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 88,5 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., складається: літ. А, житловий будинок, при ньому є: літ. Б сарай, літ. Г туалет, літ. В літня кухня, №1 водопровід, №2,3 огорожа. Форма власності приватна, вид спільної власності часткова. Судом досліджено інвентарну справу по домоволодінню [ADDRESS] з якої вбачається наявність наступних прав і їх посвідчення: довідки №24/75 по книзі домоволодіння №5780/132 де власниками наведені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (стор. 2 інвентарної справи); довідки від 04.05.1946 року згідно якої домоволодіння належить [PERSON] (стор. 12 інвентарної справи); посвідчення від 16.10.1947 року та свідоцтва про спадщину за законом про перехід від [PERSON] на праві спадкування прав [PERSON] в розмірі та [PERSON] в розмірі (стор. 15, 16 інвентарної справи); договір дарування від 21.08.1952 року про дарування [PERSON] [PERSON] 57 сотих будинку (стор. 23 інвентарної справи). Матеріали інвентарної справи по будинку [ADDRESS] , містять наступні реєстраційні документи щодо прав власності: витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно серії СВО №174023 датований 01.03.2005 згідно якого зареєстровані права [PERSON] на 1/10 частки, [PERSON] на 11/50 частки, [PERSON] на 17/25 частки (стор. 79 інвентарної справи); витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ №243952 датою видачі 10.03.2005 року згідно якого зареєстровані права на 1/4 частки домоволодіння за [PERSON] (стор. 81 інвентарної справи); свідоцтво на право власності від 24.03.2005 року видане виконавчим комітетом Суворовської районної у м. Херсоні ради серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] є власником 1/10 домоволодіння (стор. 85 інвентарної справи); витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно датою видачі 07.04.2005 року серії СВЕ №285908 згідно якого [PERSON] є власником 1/10 домоволодіння (стор. 86 інвентарної справи); свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.04.2005 року ВСВ №239609 згідно якого [PERSON] є спадкоємицею зазначеної у заповіті 11/75 частки майна [PERSON] , спадкове майно, на яке в зазначеній частці видано свідоцтво, складається з 11/50 частин житлового будинку (стор. 87 інвентарної справи); витяг про реєстрації права власності на нерухоме майно серії СВВ №285905 датою видачі 07.04.2005 року згідно якого [PERSON] є власником 11/75 частин домоволодіння (стор. 88 інвентарної справи). Інших зареєстрованих прав власності на частки в домоволодінні матеріали інвентарної справи, не містить. Дослідженні матеріали інвентарної справи по будинку [ADDRESS] , інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема за номером інформаційної довідки: 281804961 від 28.10.2021 року та надані до матеріалів справи свідоцтва про смерть дають можливість встановити зареєстровані права спадкодавців, які в своїй сукупності складають наступні частини домоволодіння: 11/150 частин домоволодіння за [PERSON] , котра у відповідності до свідоцтва про смерть від 15.01.1958 року серія [NUMBER] померла [INFO] ; 1/10 частин домоволодіння за [PERSON] , який у відповідності до свідоцтва про смерть від 18.09.1965 року серії [NUMBER] помер [INFO] ; 17/25 частин домоволодіння за [PERSON] , який згідно до свідоцтва про смерть від 28.01.1973 року серії [NUMBER] помер [INFO] . Власником 11/75 частин від домоволодіння є Позивачка, котра вступила у спадок на цю частину від своєї матері [PERSON] , що померла [INFO] про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2020 року Суворовським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Поміж іншого до матеріалів справи надано заповіт зареєстрований в реєстрі за №752 від 15.07.2020 року згідно якого [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде наложити на день смерті і на що за законом матиме право, як на території України так і за її межами, заповідала [PERSON] . При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, статтею 529 ЦК УРСР до першої черги спадкоємців за законом віднесено в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Поряд із цим, статтями 548, 549 ЦК УРСР встановлювався обов`язок і порядок прийняття спадщини згідно якого для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відтак, ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини. При цьому, згідно до роз`яснень положень статті 549 ЦК УРСР (Методичні рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року), зміст якої не змінювався за весь час дії кодексу, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; - довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; - копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; - запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Позаяк, статтями 551, 554 ЦК УРСР встановлювалось, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду наведеного у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №701/472/19 «Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу)». Існуючими в матеріалах справи заповітами, реєстраційними відомостями та довідкою про склад осіб, котрі проживали із спадкодавцем на день його смерті №848 від 26.02.2005 року, що видана виконавчим комітетом Суворовської районної у м. Херсоні ради, підтверджується, що [PERSON] , який за родинними відносинами є дідом для Позивачки, успадкував 128/150 від домоволодіння з яких 17/25 від домоволодіння зареєстровані ним за життя, 1/10 успадковані за законом від [PERSON] , які не оформлені, але право на які набутті шляхом фактичного вступу у спадок, 11/150 успадковані від [PERSON] , що не оформлені, але право на які набутті шляхом фактичного вступу у спадок. Матеріалами справи, серед яких довідка про склад осіб, котрі проживали із спадкодавцем на день його смерті №849 від 26.02.2005 року, що видана виконавчим комітетом Суворовської районної у м. Херсоні ради належно встановлюється, що на день смерті [PERSON] у відповідності до існуючої реєстрації місця проживання та переліку осіб першої черги спадкування згідно чинного на той час Цивільного кодексу УРСР в редакції від 27.12.1996 року, разом із ним проживала його донька [PERSON] , що є матір`ю Позивачки. Інших осіб, які б вступили у спадок після смерті [PERSON] матеріалами справи та матеріалами інвентарної справи не встановлюється. Після смерті спадкодавця [PERSON] , його донька [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном у відповідності до положень статті 549 ЦК Української РСР, а саме вона як спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживала разом з ним та була постійно прописаною (зареєстрованою) у спадковому будинку. Відтак, [PERSON] за життя є фактичною спадкоємицею всіх частин домоволодіння (128/150+11/75=150/150=1 ціле), із яких на день смерті вона оформила 11/75 частин від домоволодіння. У контексті наведеної практики та матеріалів справи суд вважає, що доводиться правильність висновку про право на спадкування частини домоволодіння [PERSON] його донькою [PERSON] зважаючи на фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді схожих обставин у справі №204/1972/18 постановою в якій від 13 листопада 2019 року зазначено: Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Також листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено на тому, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Поряд із цим, відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на тому, що обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи. Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовну заяву про визнання права власності в порядку спадкування [PERSON] в інтересах якої діє її представник адвокат Мороз А.І. слід задовольнити, оскільки лише такий спосіб забезпечує позивачці можливість підтвердити об`єм спадкових прав і їх набуття.

Outcome: approved