Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме, житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на території Підгайцівської територіальної громади в [ADDRESS] , який він успадкував після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] шляхом вступу у фактичне володіння та користування спадковим майном, однак, за життя своїх спадкових прав не оформив. Зазначає, що він та його брат [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті батька та прийняли спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, на підставі ст. 549 ЦК УРСР. Відповідач, також є спадкоємцем першої черги після смерті батька, однак, спадщину остання не приймала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, тому він та [PERSON] є власниками успадкованого будинку після смерті батька в рівних частинах, тобто по частині будинку. Вказує, що брат [PERSON] помер [INFO] . До складу спадкового майна, після смерті якого увійшла частина житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на території Підгайцівської територіальної громади в [ADDRESS] , та, оскільки, спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні, тому, в даному випадку, має місце спадкування за законом другої черги. Спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON] були він та відповідач. Зазначає, що прийняв спадщину після смерті брата шляхом постійного проживання разом з останнім до дня його смерті. Відповідач спадщину після смерті брата не приймала ані шляхом постійного проживання, ані зверненням із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, тому вважає, що остання не має права на спадкове майно, що залишилось після смерті брата. Разом з тим, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. На підставі наведеного просить суд, визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки, вказує, що на момент смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та батька [PERSON] , який помер [INFO] до 2006 року була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] та вела разом з ними спільне господарство, а тому в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном на рівні із позивачем та братом [PERSON] . Вказує, що не відмовлялась від спадщини після смерті батька, а тому має право на частку у спадковому майні, що залишилось після смерті батьків. Ухвалою суду\~від 27\~жовтня 2023\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~даній \~справі та\~розпочато підготовче\~провадження у\~справі. Ухвалою суду 27 листопада 2023 року витребувано з Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області належним чином завірену копію спадкової справи, після смерті [PERSON] . Ухвалою суду 12 грудня 2023 року витребувано з Волинського обласного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи, після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року зупинено провадження у даній справі до вирішення по суті справи № 161/19344/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Луцької районної державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 14 травня 2024 року поновлено судове провадження у даній справі, у зв`язку із вирішенням по суті справи № 161/19344/23. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача до початку судового засідання подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В попередньому судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснив, що прийняв спадщину після смерті батька та брата, сестра відповідач по справі, спадщину не приймала, проживала до 2003 року за спільною адресою з батьком. Представник відповідача також до судового засідання подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення позову заперечує. В попередньому судовому засіданні представник відповідача та відповідач позов не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, відповідач суду пояснила, що проживала за адресою спірного житлового будинку до 2006 року, допомагала брату та обробляла земельні ділянки. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи, з врахуванням наданих пояснень сторін у попередніх судових засіданнях. Дослідивши письмові докази у справі, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. У відповідності до ст.\~548\~ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549\~цього ж\~Кодексу передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 105 зворот). Згідно довідки Лищенської сільської ради від 27.12.2004 року, спадкодавцю [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . До складу сім`ї на день смерті [PERSON] , які проживали разом з нею, входили: чоловік [PERSON] (який прийняв спадщину після смерті дружини, але не оформив її), та сини [PERSON] , [PERSON] , які вступили в фактичне володіння майном шляхом спільного проживання, доглядом за садибою, сплатою податків (а.с. 16). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі, на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на території Підгайцівської територіальної громади в [ADDRESS] (а.с. 15). Позивач та спадкоємець першої черги [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] в порядку ст. ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) оскільки, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а позивач [PERSON] від власного імені та імені брата [PERSON] , що є його опікуном, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інший спадкоємець першої черги відповідач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та із заявою про відмову від неї не зверталася (а.с. 104-128). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцям [PERSON] належить спадкове майно по вищезазначеного житлового будинку. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] не зареєстрували належним чином право власності на житловий будинок після смерті батька [PERSON] . Судом також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на території Підгайцівської територіальної громади в [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У відповідності до ст.ст. 1261, 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні, спадкоємцями другої черги є його брат [PERSON] та сестра [PERSON] (а.с. 100-105). Позивач прийняв спадщину після смерті брата шляхом постійного проживання разом з останнім до дня його смерті, що підтверджується довідкою №29087 від 22.08.2023 року Підгайцівської сільської ради та Будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] та звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 17, 27-33, 65-72). Однак, у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмолено, у зв`язку з відсутністю жодних документів, які б свідчили, що спадкодавцями [PERSON] , [PERSON] за життя було набуто право власності на житловий будинок (а.с. 25-26). За таких обставин, суд вважає, що позивач належним чином успадкував спірне майно після смерті батька та рідного брата. Щодо доводів відповідача [PERSON] та її представника про належність їй частки у спадковому майні після смерті батька [PERSON] , оскільки, на момент відкриття спадщини вона була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] , а тому вступила в спадкові права на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №1, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 30.06.1991 року, значиться житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , що належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , 1941 року народження, спільно проживали такі члени сім`ї: чоловік [PERSON] , 1938 року народження, дочка Кориньовська ( [PERSON] , 1971 року народження та син [PERSON] , 1979 року народження (а.с. 81). Разом з тим, із відповіді УДМС України Волинській області від 27.11.2023 року на адвокатський запит представника відповідача, вбачається, що інформація щодо реєстрації [PERSON] на період часу до 21.02.2006 року в картотеці ВОМІ РМП Управління ДМС у Волинській області відсутня, окрім інформації про зміну прізвища з [PERSON] на Корильовську у 1989 році (а.с. 84). Таким чином, інформація про реєстрацію місця проживання відповідача за адресою [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня. Окрім того, матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , не містять будь-яких доказів звернення відповідача до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, у даній спадковій справі міститься лише довіреність [PERSON] на її представника [PERSON] від 01.03.2023 року, проте будь-які звернення відсутні (а.с. 121). Таким чином, суд вважає, що відповідач, будучи обізнаною про наявність уже виданих свідоцтв про право на спадщину на ім`я братів, не вчинила жодних дій для їх оскарження та захисту своїх прав, як спадкоємця після смерті батька. Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що є сусідами та односельчанами сторін, суду показали, що на момент смерті батька, [PERSON] проживала спільно з ним, а у 2003 році виїхала в Маневицький район. Також, зазначили, що на момент смерті брата відповідач не проживала у батьківській хаті та на похороні останнього не була. Крім того, ніхто із свідків не пам`ятає, чи доглядала відповідач за майном після смерті батька. Свідок [PERSON] , що є також сусідкою та кумою відповідача, суду показала, що [PERSON] проживала в батьківській хаті до 2006 року, яка за її словами була збудована для останньої та момент смерті батька і позивач і відповідач проживали разом. Також вказала, що на момент смерті брата, відповідач вже не проживала в с. Воротнів, а позивач проживав. Оцінюючи показання, допитаних в судовому засіданні свідків, суд виходить з наступного. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, для встановлення спільного проживання до уваги беруться показання свідків про факт проживання, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), та інші письмові докази тощо. Разом з тим, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а показання свідків не є беззаперечними, оскільки, від події минуло більше 10 років, тому суд не бере такі показання до уваги, як єдине підтвердження факту проживання [PERSON] за місцем відкриття спадщини, після смерті батька [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] 26.04.2018 року зверталась до державного нотаріуса із заявою не вчиняти будь-яких нотаріальних дій щодо майна померлого брата [PERSON] , оскільки, має намір звертатися до суду для продовження строку для прийняття спадщини (а.с. 72). До суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідач звернулася лише 06.11.2023 року (а.с. 140-144). Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.04.2024 року, позовну заяву [PERSON] до Луцької районної державної нотаріальної контори, [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без розгляду (а.с. 153). Відтак, суд вважає, що відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та спадкоємець другої черги після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , не довела належними та допустимими доказами наявність права на частку у спадковому майні спадкодавців, а тому не бере доводи відповідача до уваги. Суперечливі показання дані в судовому засіданні свідками, самі по собі не є достатніми доказами прийняття відповідачем спадщини після смерті батька. Окрім того, суд враховує ту обставину, що свідоцтва про право на спадщину щодо спірного майна після смерті [PERSON] , видані на ім`я позивача та його брата [PERSON] є дійсними та відповідачем не оспорювалися (а.с. 114 зворот, 115). Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , [PERSON] , який прийняв спадщину, то суд приходить до висновку, що слід визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1876 грн.

Outcome: approved