Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі - ТОВ «УМ Факторинг») звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування зазначено, що 21.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем укладено кредитний договір №3689726 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на підставі якого відповідач отримав у позику 10600 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою процентів у розмірі 0,8% від суми кредиту за кожен день користування (знижена процентна ставка) та 2% від залишку суми кредиту за кожен день (стандартна процентна ставка) та зобов`язався повернути грошові кошти разом із процентами за користування ними. 10.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» був укладений договір факторингу №10112023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «УМ Факторинг» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №3689726 до відповідача в сумі 86 920 грн., з яких 10 600 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 76 320 грн. - заборгованість по відсоткам. Спірний договір укладений з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. Позивач поніс судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Просив стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості та судові витрати. 12.04.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і призначення її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 21.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3689726, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Т 765 21.05.2023). Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Загальний розмір кредиту склав 10600 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів (п. 1.1 - 1.3. договору від 21.05.2023. №3689726). Згідно п. 1.4.1. договору від 21.05.2023. №3689726 стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 договору. Згідно п 1.4.2. договору від 21.05.2023. №3689726 знижена процентна ставка становить 0,80% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт до 31.05.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник Програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатитикКлієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.11.2023 №3716 ТОВ «Лінеура Україна» 21.05.2023 перерахувало 10600 грн. на банківську картку № [NUMBER] . Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 13.05.2024 картка № [NUMBER] належить [PERSON] , на яку 21.05.2023 було зараховано 10600 грн. 10.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» був укладений договір факторингу №10112023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно п. 2.1. договору факторингу №10112023, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п.4.1 договору факторингу №10112023 право вимоги переходить від клієнта до фактора після підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідності додатку та виконання фактором умов п.3.1.2, 3.1.3 цього договору. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 10.11.2023 №10112023 ТОВ «УМ Факторинг» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3689726. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження позовних вимог ТОВ «УМ Факторинг» надало копію договору про надання коштів на умовах споживчого № 3689726 від 21.05.2023. З умов вищезазначених документів, судом встановлено, що він укладений у електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суд вважає за необхідне наголосити, що умовами договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 визначено, що ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується відступити ТОВ «УМ Факторинг» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «УМ Факторинг» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. (п. 2.1., 4.1. договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022). Натомість, наявний в матеріалах справи, Додаток № 1 до договору факторингу договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 сформований працівником ТОВ «УМ Факторинг» в односторонньому порядку, а також не містить розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором №3689726. Відтак, сам по собі текст договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 не підтверджує перехід прав вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3689726 від 21.05.2023. В матеріалах справи не міститься відповідний Реєстр права вимоги, з якого можна було б встановити, що ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «УМ Факторинг» право вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3689726 від 21.05.2023 та розмір права вимоги. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акти прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання) без зазначення навіть суми заборгованості, а також без наявності розрахунку заборгованості позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була. При цьому у суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «УМ Факторинг», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed