Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив зменшити розмір стягуваних аліментів з нього на користь відповідача на сина - [PERSON] за судовим наказом № 760/14505/23, виданим Солом`янським районним судом міста Києва від 07 липня 2023 року, з частини всіх видів його заробітку на 1/6 частину з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем з 30 жовтня 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року б уло розірвано. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Солом`янським районним судом міста Києва 07 липня 2023 року видано судовий наказ, яким з нього стягнуто аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що він не погоджується з вищенаведеним судовим наказом, тому звернувся до суду з заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами, однак ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року було відмовлено позивачу у задоволенні заяви про перегляд судового наказу та надано роз`яснення, що останній може звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів у випадку існування для цього обставин. Вказує, що при подачі заяви про видачу судового наказу відповідачем суду не було повідомлено про деякі обставини, які мають важливе значення для вирішення справи. Зокрема, про те, що від першого шлюбу з [PERSON] він має спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, однак спільно утримується ним та його колишньою дружиною. 18 лютого 2019 року між ним та його колишньою дружиною - [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого вони спільно утримують сина та беруть участь в його матеріальному забезпеченні. Крім того, їхня спільна дитина виховувалась виключно ним, а також з ним проживала та була з ним зареєстрована до дня розірвання шлюбу з відповідачем. При цьому, наразі, відповідач також проживає окремо від дитини, залишаючи її на виховання своїм родичам. У свою чергу, він, проживаючи поза межами України, отримавши тимчасовий захист, продовжує утримувати дитину, щомісяця надсилаючи грошові кошти, хоча позбавлений заробітку, намагається брати участь у його вихованні, розвитку та спілкуванні з ним, однак відповідач перешкоджає йому в цьому, з приводу чого у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа. Також, зауважив, що він є учасником бойових дій, під час яких отримав декілька поранень та контузію. Враховуючи вщевикладене, визначений судовим наказом розмір аліментів не відповідає чинному законодавству та порушує його права, тому звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року вказану позовну заву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали, 29 лютого 2024 року позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. 05 червня 2024 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позову, передбачених статтею 192 СК України. Зокрема, не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового наказу суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, позивачем не надано доказів щодо витрат, які він несе у зв`язку з утриманням дитини від першого шлюбу. При цьому, такі витрати мали місце і до винесення судового наказу, тому їх наявність не може свідчити про зміну матеріального становища позивача. Також, судовий наказ ще не було пред`явлено до виконання, що свідчить про те, що він ніяким чином не міг вплинути на майновий стан позивача та, відповідно, стати підставою для звернення до суду з цим позовом. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що позивач є працездатною особою, відповідач просила відмовити в задоволенні позову. 06 червня 2024 року, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі третьої особи. Крім того, ухвалою суду від 06 червня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 серпня 2024 року та 09 серпня 2024 року до суду надійшли доповнення відповідача до відзиву, в яких остання, окрім обставин вже викладених у відзиві, зазначила, що факт наявності на утриманні позивача іншої дитини без доведення погіршення майнового стану не є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем не додано до позовної заяви будь-яких документів, що свідчили б про його майновий стан як до винесення судового наказу, так і після. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та доповненнях до нього, та просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 квітня 2019 року. 07 липня 2023 року Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 24 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року, яку було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2023 року по цивільній справі за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] . Також судом установлено, що з 17 вересня 2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 січня 2014 року. 18 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 3 000 грн щомісяця до досягнення нею повноліття, але не більше ніж 35% від заробітної плати за основним місцем роботи. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначав, що стягнення з нього аліментів у розмірі від заробітку на користь відповідача на утримання сина - [PERSON] не відповідає чинному законодавству та порушує його права, оскільки він має ще одну дитину від першого шлюбу, яку утримує, а тому розмір стягнення аліментів повинен бути визначений у порядку частини п`ятої статті 183 СК України, тобто у розмірі, визначеному на двох дітей, а саме - однієї третини від доходу (заробітку) платника аліментів (по 1/6 на кожну дитину). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Верховний Суд неодноразово у своїх постанова, зокрема від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) вказував, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначав, що окрім [PERSON] , він також утримує дитину від першого шлюбу - [PERSON] . Так, свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до судового наказу, виданого 07 липня 2023 року Солом`янським районним судом міста Києва у справі № 760/14505/23 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні сина від попереднього шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення [PERSON] , який народжений від шлюбу з [PERSON] , та суперечитиме інтересам дитини. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Позивач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати задля належного та пропорційного забезпечення як своїх потреб, так і потреб своїх дітей, що не спростовано будь-якими доказами, наявними в матеріалах справи. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що він приймає участь як в утриманні дитини від першого шлюбу, так і дитини від шлюбу з відповідачем. При цьому, на момент розгляду справи по суті у суду відсутні відомості про те, що вищевказаний судовий наказ був звернутий до примусового виконання та з позивача стягувалися кошти на його виконання. Отже позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів погіршення його майнового стану, зміни сімейного стану, у зв`язку з чим він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом. При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги рівний обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, неприпустимість покращення майнового стану платника аліментів за рахунок зменшення їх розміру, а також те, що позивач є працездатною особою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] . Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. Що стосується вимоги відповідача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 15 000 грн, то суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьоїстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом установлено, що 27 травня 2024 року між [PERSON] та адвокатом Шкурупій В. В. було укладено угоду про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якої адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту з наступних правових питань та у таких обсягах: консультування з правових питань, підготовка документів, захист та представництво інтересів клієнта у Солом`янському районному суді міста Києва в процесі розгляду справи № 760/3434/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів (пункт 1 догвору). Пунктом 4 договору встановлено, що година роботи адвоката становить 2 000 грн. За надання правової допомоги адвокатом у суді першої інстанції клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 15 000 грн. Відповідно до розарухнку суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та Акта передачі-приймання наданих послуг професійної правової (правничої) допомоги від 02 серпня 2024 року, підписаних адвокатом та позивачем, [PERSON] були надані наступні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 0,5 год. - 1 000 грн; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вчинення правових позицій Верховного Суду, формування правової позиції по справі - 1 год. - 2 000 грн; вивчення та правовий аналіз позовної заяви з додатками, матеріалів (доказів), необхідних для підготовки відзиву на позов - 2 год. - 4 000 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відзиву на позовну заяву з додатками, заяви про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, доповнення до відзиву та ін.) - 4 год. - 8 000 грн. Всього: 15 000 грн. Сплата коштів у сумі 15 000 грн підтверджується платіжною інструкцією № 619880708 від 02 серпня 2024 року. У свою чергу, представник позивача у судовому засіданні заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача, оскільки позов обумовлений зловживанням відповідачем своїми правами, тому тягар понесення витрат повинен бути покладений саме на неї. Згідно із частиною четвертоюстатті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" ,у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved