Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Шапошник Євгеній Васильович, 27.05.2019 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] та\~ [PERSON] суму завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 35 115 (тридцять п`ять тисяч сто п`ятнадцять) грн. 32 коп., та за проведення експертного автотоварознавчого дослідження 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Також просить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником транспортного засобу марки "Богдан 211140", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який пошкоджено та завдано фінансових збитків внаслідок протиправних дій [PERSON] , що мало місце 10.03.2019 о 19 год. 10 хв. на автодорозі Коряківка-Щербашенці Богуславського району Київської області, що підтверджується постановою Богуславського районного суду Київської області від 04.04.2019 у справі № 358/399/19, якою було визнано винним відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Внаслідок ДТП позивачу було завдано збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачами. [PERSON] зазначає, що ним були понесені наступні витрати: 35 115,32 грн. - матеріального збитку у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою 10.03.2019; 2 500 грн. - витрати на проведення звіту оцінки вартості матеріального збитку. Однак, йому не компенсовано заподіяні збитки. Ніхто з відповідач не виявив бажання вирішити спір в досудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2019, головуючим суддею у справі визначено суддю Кіхтенка С.О. Останнім справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату Богуславського районного суду Київської області № 123 від 25.06.2024 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Засад використання автоматизованої системи документообігу Богуславського районного суду Київської області та рішення зборів суддів Богуславського районного суду Київської області від 19.06.2024 № 9, у зв`язку із припиненням трудових відносин судді [PERSON] (звільнення судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка Сергія Олександровича на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України), здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024, головуючим суддею визначено суддю Романенко К.С. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано строк відповідачам для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачам на подання заперечення (а.с. 96-97). Як вбачається з відповіді Єдиного державного демографічного реєстру № 810420 від 26.09.2024, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 93). Згідно довідки Головного управління ДМС у Дніпропетровській області № 101.4.5-14068/1201.4-24 від 21.10.2024, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 94). Із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вбачається, що адресованаі відповідачам [PERSON] та [PERSON] повістки про виклик до суду повернуті, оскільки адресати відсутні за вказаними адресами (а.с. 98). Відповідно до положень ч.ч. 7, 11 ст. 128 ЦПК України, судові повістки відповідачам було надіслано за адресою їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 99). У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] \~ не скористалися своїм правом та не направили суду відзиви на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з постанови судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 04 квітня 2019 року встановлено, що [PERSON] 10 березня 2019 року о 19 годині 10 хвилин на автодорозі Коряківка - Щербашенці Богуславського району Київської області, керував автомобілем марки «ЗАЗ-1103», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), що було виявлено працівниками поліції. Проходити, відповідно до встановленого порядку медичний огляд в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння [PERSON] відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху». Крім того, за вказаних обставин [PERSON] під час руху при зустрічному роз`їзді на автодорозі не врахував дорожню обстановку, недотримавшись безпечного бокового інтервалу допустив зіткнення з автомобілем\~ марки «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який рухався на зустріч, та належить [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. [PERSON] порушив вимоги п.п. 2,5 а, 13.3 Правил дорожнього руху України, його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених, ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постанова суду набрала законної сили 15 квітня 2019 року (а.с. 41-42). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] \~ власником автомобіля марки "ЗАЗ-1103», реєстраційний номерний знак [NUMBER] ", є [PERSON] (а.с. 43). У результаті даної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , чим завдано матеріального збитку власнику, яким є [PERSON] , що підтверджується\~ копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] \~ (а.с.9). Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Згідно звіту ФОП « [PERSON] » від 15.03.2019 експертного автотоварознавчого дослідження, транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля\~ марки «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.03.2019 складає\~ - 35 115 грн. 42 коп. (а.с. 11-38). Згідно копії акту здачі-приймання виконаних робіт від 15.03.2019 витрати на дослідження\~ пошкодженого автомобіля\~ марки «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , з метою визначення матеріального збитку становлять 2 500,00 грн. (а.с. 39). Учасниками справи не повідомлено суду, що транспортний засіб марки «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був предметом договору добровільного страхування. Вирішуючи позовні вимоги позивача суд враховує наступні положення чинного законодавства України. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 1 березня 2013 року №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (пункт 6 ППВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4). Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року по справі №296/2085/17; у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2020 року по справі № 686/19649/18. З матеріалів справи не вбачається, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). [PERSON] заявляючи вимоги про солідарне стягнення з відповідачів матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо - транспортної пригоди, посилався на норми ч. 1 ст.1166 ЦК України, якою передбачено, що матеріальна шкода відшкодовується винною особою в повному обсязі. Крім того,\~ мотивуючи\~ свої вимоги про стягнення матеріальних збитків і з власника автомобіля посилався на норми ч. 1 ст. 1187 ЦК України, зокрема що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Та, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] \~ був визнаний у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених, ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, згідно постанови судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 04 квітня 2019 року, яка набрала законної сили 15 квітня 2019 року і на момент ДТП 10.03.2019 [PERSON] \~ не був позбавлений права керування транспортними засобами. З огляду на викладене вище, відсутні правові підстави для стягнення майнової шкоди з відповідача [PERSON] , оскільки ним було передано право користування транспортним засобом марки «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] на достатній правовій підставі - пункт 2.2 ПДР України. Тому твердження позивача, що [PERSON] зобов`язаний спільно відповідати за завдану шкоду, суд вважає помилковим і таким, що не відповідає вище наведеним вимогам чинного законодавства. Тобто, позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування заподіяння йому збитків саме внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] . Позивачем не доведені підстави відшкодування заподіяної йому шкоди саме відповідачем [PERSON] , не вказано які саме дії відповідача [PERSON] є неправомірними, що в подальшому потягнуло понесення позивачем збитків. Разом з тим відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання, та як встановлено судом, що між [PERSON] , [PERSON] жодних договірних відносин не виникало, а тому відсутні правові підстави, які б передбачали солідарну відповідальність власника транспортного засобу та водія - учасника ДТП нести солідарну відповідальність, тому застосування положень про солідарну відповідальність в даному випадку є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах закону, відтак відсутні підстави щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою із [PERSON] , як солідарного боржника. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачами не оспорювався факт заподіяння шкоди позивачу та не спростовано розмір шкоди, заявлений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Як вже було зазначено судом вище, винним у завданні шкоди позивачу є відповідач [PERSON] та позивач заявив вимоги про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на його користь матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо - транспортної пригоди в сумі 37 615, 32 грн., як відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки підстав для солідарного стягнення немає, то суд вирішує вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування в розмірі 37 615, 32 грн., тобто в межах позовних вимог, в межах саме цієї суми. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріального збитку, завданого [PERSON] позивачу як власнику транспортного засобу марки\~ «Богдан 211140», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 10 березня 2023 року з вини [PERSON] , в розмірі 37 615, 32 гривень. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявна квитанція № 5 від 27.05.2019 про сплату позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання до суду позову (а.с.1). Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Згідно ст.141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. З приводу вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 11.03.2019 адвокатом Шапошником Є.В. та ордеру (а.с.44-47, 67-68). Позивач сплатив на користь адвоката 5 000,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією серії АБРА №329122 від 14.11.2019 (а.с.70) та розрахунком судових витрат (а.с.69). Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога адвоката полягала у наданні\~ консультації позивачу, складанні позовної заяви. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач отримав адвокатські послуги, які співмірними зі складністю справи та витраченого адвокатом часу, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача\~ [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial