Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

17.12.2024 р. заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця селища Цукурине Селидівської міськради Донецької області, паспорт серія [NUMBER] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , який помер у селищі Цукурине Покровського району Донецької області [INFO] , причина смерті: осколкове поранення. Мотивуючи свої вимоги представник заявника вказала, що Заявниця [PERSON] , 50 років, працювала бухгалтером, евакуйована з селища Цукурине Покровський район Донецька область, зараз перебуває в Миколаївській області Первомайський район с. Софіївка, отримала статус внутрішньо переміщеній особи, отримала виплати, стала на облік в центр зайнятості. Під час артилерійського обстрілу [INFO] в селищі Цукурине загинув батько заявниці - [PERSON] , 1948 року народження. Про загибель батька вона дізналась від сусідів, телефоном. Медичні документи, які б підтверджували його загибель або інші документи окупаційної влади, відсутні. Відомо, що поховав батька знайомий [PERSON] , мешканець с. Цукурине, який знайшов тіло. Особисті документи та документи на майно зникли. Батька в той день мали евакуювати знайомі, але не зробили цього з невідомих причин. Проживав він сам. Наразі, селище окуповане. Зі слів клієнтки, вона телефонувала на гарячу лінію поліції (102) та повідомила про загибель батька, коли знаходилась в транзитному евакохабі в м. Павлоград Дніпропетровської області. Їй телефоном надали номер витягу з реєстру досудових розслідувань : № 22024050000002244 за ч.2 ст. 438 КК України. Має фото поховання батька, свідоцтво про народження своє, фотокопії паспорту та ідентифікаційний код загиблого. Клієнткою отримано також талон-повідомлення єдиного обліку за №6907, проте не було надано копію витягу щодо внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зверталася до нотаріуса, щоб оформити спадщину. Їй роз`яснили необхідність встановлення факту смерті загиблого. Зверталася до Первомайського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для реєстрації факту смерті, однак отримала усну відмову. Родинний зв`язок між Заявницею та загиблим батьком [PERSON] підтверджується наступними документами: -Копією паспорта загиблого [PERSON] , [NUMBER] ; -Свідоцтвом про народження заявниці [PERSON] , серії [NUMBER] ; -Свідоцтвом про укладення шлюбу заявниці [PERSON] серії № [NUMBER] ; -Копією паспорта заявниці [PERSON] , [NUMBER] . -Копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26.01.1996р До смерті [PERSON] проживав за адресою: Донецька область Покровський район, Селидівська ТГ, с. Цукурине. Вказане село знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території України з жовтня 2024 року. Цукурине знаходиться на відстані 2 кілометрів від міста Українськ і 8 кілометрів від міста Селидове. На фото, опублікованих росіянами в відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет, видно, що селище сильно постраждало внаслідок бойових дій. Самостійно отримати оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] та медичної довідки про смерть є неможливим. В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно Акту про настання смерті від 22.11.2024р. та листа Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях № 78/2/13/н-394а/11/149 від 25.11.2024р. встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у селищі Цукурине Покровського району Донецької області. Станом на день смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: Донецька область Покровський район, Селидівська ТГ, с. Цукурине., яке відноситься до території на яких ведуться бойові дії, у зв`язку з чим отримати медичний документ для здійснення реєстрації смерті не було можливим. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, до якого віднесено, зокрема, Селидівська міська територіальна громада. Факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, отримання допомоги на поховання та інші правові наслідки. Згідно свідоцтва про народження заявника, з урахуванням подальшої зміни прізвища, остання є рідною донькою [PERSON] . Встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та особливості провадження у цих справах передбачені статтею 317 ЦПК України. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом МУЮ від 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерської довідки про смерть (форма № 106-1/о), форма яких затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Також реєстрація смерті особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно пунктів 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Свідоцтво про смерть відповідно до інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування Закону України від 04.02.2016 року «Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території» береться до уваги під час розгляду даної справи, проте відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону, поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Суд приходить до висновку, що заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть батька, оскільки на вказаній території, на момент смерті, не здійснювали повноваження органи влади України, як заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявника. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. На підставі викладеного, суд знаходить доведеними заявлені вимоги та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом\~рішення у\~справах про\~встановлення факту\~народження або\~смерті особи\~на території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~підлягає негайному\~виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved