Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

I.\~Позиції\~сторін та\~учасників справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі [PERSON] звернулось до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо її чоловіка - [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що [PERSON] є її чоловіком. На даний час він ніде не працює, останнім часом під час зустрічей із заявницею поводиться надзвичайно агресивно та неадекватно, що призводить до вчинення ним домашнього насильства по відношенню до заявниці. На неодноразові прохання припинити насильство та образи [PERSON] не реагує. 21.11.2024 [PERSON] вчинив психологічне та фізичне домашнє насильство по відношенню до заявниці та 05.12.2024 постановою судді Галицького районного суду міста Львова його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, заявниця зазначає, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї у присутності їх малолітнього сина. Ухвалою суду від 19.12.2024 відкрито провадження у справі. Позивач та її представник, кожен окремо, у судовому засіданні заяву підтримали з мотивів наведених у ній та просили таку задовольнити, зазначивши, що на даний час подружжя проживає окремо. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до\~ч. 9 ст.128\~ЦПК України (телефонограмою), жодних заяв чи клопотань до суду не подала. Оцінюючи питання можливості розгляду справи за відсутності відповідача та її представника, які неодноразово не з`являлись у судові засідання подаючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3505\~ЦПК\~України,\~справа\~про видачу\~обмежувального припису\~розглядається судом\~за участю\~заявника та\~заінтересованих осіб.\~У разі\~якщо участь\~заявника становить\~загрозу подальшої\~дискримінації чи\~насильства для\~нього,\~справа може\~розглядатися без\~його участі. Неявка\~належним чином\~повідомлених заінтересованих\~осіб не\~перешкоджає розгляду\~справи про\~видачу обмежувального\~припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Відповідно до ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, які суперечать завданню цивільного судочинства. Суд відповідно до ч.ч.3,4 цієї ж статті зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами учасником судового розгляду. Беручи до уваги наведене вище, з урахуванням встановлених процесуальним законодавством строків розгляду даної категорії справ, дотримання балансу інтересів учасників справи, забезпечення судом під час провадження умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб які не прибули у судове засідання. II.\~Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом в ході розгляду справи встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі з 28.02.2019 року, що засвідчується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER] . У шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Місцем реєстрації та проживання [PERSON] та [PERSON] є: [ADDRESS] , що засвідчується відповідними витягами з реєстру територіальної громади. 21.11.2024 [PERSON] зверталась із заявою до ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області щодо вжиття заходів по відношенню до [PERSON] , який, згідно заяви, погрожував фізичною розправою заявниці та застосовував до неї насильство. З цього проводу [PERSON] була опитана представником поліції. Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 21.11.2024, постраждала особа [PERSON] , кривдник - [PERSON] , поліцейським уповноваженого підрозділу визначено низький рівень небезпеки На підтвердження наведених обставин заявницею долучено до матеріалів справи копії відповідної заяви, пояснень, рапорту, витягу з журналу повідомлень про події. 21.11.2024 щодо [PERSON] уповноваженою особою складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 05.12.2024 постановою судді Галицького районного суду від 05.12.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 16.12.2024. Судом досліджено надані заявницею відеоматеріали на яких зафіксовано поведінку [PERSON] в ході спілкування із заявницею, а також його перебування за місцем роботи [PERSON] . Крім того, судом, за клопотанням представника заявниці допитано свідка [PERSON] , яка у судовому засіданні повідомила про те, що вона є колегою по роботі заявниці, зокрема працює у готелі « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] . Вказаний свідок повідомила про те, що вона була очевидцем агресивної поведінки [PERSON] , який прийшов до заявниці та ображав її словесно та погрожував. Також, вона супроводжувала [PERSON] коли вона поїхала за дитиною до [PERSON] та бачила, як останній поводив себе неадекватно, продовжував погрожувати, внаслідок чого поліцейські були змушені викликати допомогу. Коли вони зайшли до квартири там знаходився син заявниці, який перебував у дуже переляканому стані. Згідно п.п. 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 26 цього ж Закону визначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається\~Цивільним процесуальним кодексом України. Постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Згідно ст. 350-6 ЦПК\~України, розглянувши\~заяву про\~видачу обмежувального\~припису,\~суд ухвалює\~рішення про\~задоволення заяви\~або про\~відмову в\~її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" або\~Законом України\~"Про\~забезпечення рівних\~прав та\~можливостей жінок\~і чоловіків",\~на строк\~від одного\~до шести\~місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Отже, Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд оцінює та приймає до уваги форми домашнього насильства яким піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З наведених вище доказів судом встановлено, що поведінка кривдника по відношенню до заявниці є агресивною та спричиняє їй психологічні, моральні та фізичні страждання. Характер такої поведінки, незважаючи на заходи вжиті органами поліції та притягнення кривдника до адміністративної відповідальності, належних результатів не дали, тобто кривдник не припиняє такі свої дії. Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] належним чином обґрунтувала свої вимоги, зокрема тим, що заінтересована особа вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство, створює конфліктні ситуації, що підтверджується долученими до справи наведеними вище доказами, у зв`язку з чим є висока ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства. Надані суду докази, безпосередньо стосуються ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто стосуються обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, свідчить про те, що існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованою. Суд погоджується з доводами заявника про те, що саме запропонований спосіб та вид обмежень забезпечить її ефективний захист, оскільки, серед іншого, стосується безпосереднього місця проживання та роботи заявниці. Суд також виходить з того, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Водночас, Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. Отже, у даній справі за допомогою належних та допустимих доказів встановлено наявність відповідних ризиків та підстави видачі обмежувального припису, а тому суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.3 ст.3505 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved