Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

До Іванівського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить припинити з 20.06.2024 року стягнення аліментів з [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 % заробітку (доходу) платника аліментів, які стягуються на підставі судового наказу виданого Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/18441/21 від 10.01.2022 року. Позовну заяву мотивує тим, що 26 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі народилася спільна дитина - [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області по справі №521/8093/21 від 21.09.2021 р. вищезазначений шлюб розірвано. 26 січня 2022 року на підставі судового наказу №521/18441/21 виданого 10.01.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліментів на утримання дитини- [PERSON] відкрито виконавче провадження. В травні 2024 року позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] виїхала за кордон для постійного проживання. [PERSON] , на утримання якого позивачем сплачуються аліменти, залишився проживати разом з позивачем. На день звернення до суду з даним позовом позивач винаймає квартиру для спільного проживання з сином за адресою: [ADDRESS] . Купує продукти харчування для сина, господарські товари, одяг, а також надає синові гроші для власних потреб. Отже проживання та утримання [PERSON] відбувається за кошти позивача. Також [PERSON] бажає зазначити, що 02.07.2023 року службою у справах дітей Іванівської селищної ради Одеської області за заявою позивача щодо перевірки місця та умов проживання дитини було складено Акт, відповідно якого на той час [PERSON] проживав у сім`ї своєї тітки, а не разом з матір`ю. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 29.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо того, чи виїжджала у період з 01.05.2024 року по теперішній час за кордон України (перетинала/поверталась) [PERSON] , [INFO] , громадянка України, РНОКПП: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Іванівським РВ ГУМВС України в Одеській області 16 березня 2007 року. До того ж, задоволено заяву сторони позивача про виклик свідка: в судове засідання викликано свідка [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили задовольнити. Повідомлена у відповідності до ст. 128 ЦПК про дату, час та місце судового засідання України відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не надавала, відзиву на позовну заяву не подавала. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини справи. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , в графі свідоцтва «Батько» записаний [PERSON] , а в графі «Мати» [PERSON] . 26 січня 2022 року на підставі судового наказу №521/18441/21 виданого 10.01.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліментів на утримання дитини- [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 09.11.2021р. до повноліття тобто до 05.07.2025 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68336052. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов служби у справах дітей Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області 02.07.2023 року [PERSON] проживав у сім`ї своєї тітки. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-52517/18/24-Вих від 30.07.2024 року, [PERSON] 16.05.2024 року перетнула кордон України в напрямку «Виїзд». В судовому засіданні судом також допитано свідка сторони позивача [PERSON] , який є сином позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] . Так, свідок показав суду, що проживає за адресою: . Мати виїхала за кордон в травні 2024 року. До цього часу проживав з нею. Після від`їзду мами проживав з бабусею. Як дізнався, що мати виїжджатиме за кордон, то зателефонував татові, щоб зняти квартиру. Тато погодився. В травні місяці ми переїхали. Наразі переживаю з татом з травня місяця. Спочатку проживали за адресою: [ADDRESS] , а зараз за адресою: [ADDRESS] . Батько надає кошти на інші життєві потреби, окрім житла. Мати також допомагає, скидає кошти, поповнює рахунок. Кошти скидає по різному: від 100 грн. до декількох тисяч. У тітки проживав десь місяці два. З мамою спілкується через день. Мати знає про розгляд справи. При ухваленні рішення суд виходить з такого. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України\~встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частин першої та другої\~статті 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже,\~статтею 179 СК України\~врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. У справі, яка розглядається, на підставі судового наказу №521/18441/21, виданого 10.01.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину - [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною четвертою\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до\~СК України\~аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до частин першої, шостої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає з батьком. Мати дитини проживає окремо за межами України. За таких обставин суд доходить до висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON] , що стягуються на підставі судового наказу №521/18441/21, виданого 10.01.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси, з часу звернення позивача до суду з цим позовом. Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23) та від 30 серпня 2023 року\~\~справі № 495/5950/21 (провадження № 61-2570св23). Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211, 20 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved