Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У квітні 2024 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду від імені [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, яку мотивувала тим, що 12.07.2019 сторони розірвали шлюб, від якого ають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2019 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає, участі у додаткових витратах на дитину не приймає. Відповідач проживає в Польщі, постійно постить на своїй сторінці в соціальних мережах сите та розкішне життя, що спростовує інформацію, яку він надав виконавчій службі про його дохід. Розмір аліментів, який стягується з відповідача не може задовольнити гідний розвиток та утримання дитини відповідного віку. Відповідач залишив дитину без належної батьківської уваги, ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні спільної дитини. Дитина [PERSON] навчається у загальноосвітній школі №103 м. Києва, відвідує платні (приватні) навчальні розвивальні групи та гуртки, а тому потребує значно більше догляду та матеріальних коштів. Відповідач, попри активні воєнні дії, залишив у небезпеці свою неповнолітню дитину жити у війні та поїхав за кордон, участі в розвитку, вихованні та житті дитини не приймає, крім аліментів, які сплачуються невчасно, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, в т.ч. по телефону, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, не відвідував та не відвідує її вдома, дошкільному закладі та в школі. 31.07.2019 відповідач звертався у Службу в справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо участі у вихованні малолітньої доньки. Розпорядженням № 694 від 21.08.2019 визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] у формі спілкування з донькою тричі на тиждень: щовівторка, щочетверга та щосуботи з 17-00 год до 19-00 год. Проте відповідач жодного разу не звертався до позивачки та безпосередньо до доньки щодо зустрічей, самоусунувся від спілкування з власною донькою. 15.10.2021 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , який взяв на себе батьківський обов`язок, дитина називає його батьком, любить його, щодня спілкується по телефону. [PERSON] приймає участь у житті дитини, займається її вихованням, розвитком, забезпечує дитину усім необхідним для нормального розвитку. Вказуючи на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, з підстав, викладених у ньому. Представник позивача [PERSON] зазначила, що відповідач 18.09.2020 виїхав за межі України, де перебуває у відрядженні, з 2019 року самоусунувся від виховання дитини, лише сплачує аліменти на її утримання, розмір яких є недостатнім для розвитку дитини відповідного віку, мав заборгованість зі сплати аліментів, яку погасив після звернення позивачки з відповідною скаргою. Звернувшись до служби для визначення часу зустрічей з дитиною, після прийняття відповідного рішення, жодного разу не зустрівся з дитиною, хоча позивачка не чинила йому перешкод у зустрічах з дитиною. Відповідач не спілкується з дитиною, навіть засобами телефонного зв`язку. Дитину виховує чоловік позивачки, якого донька називає батьком. Він купує їй одяг, усе необхідне, оплачує її гуртки, проводить час з дитиною. Позивачка [PERSON] пояснила, що відповідач не дбає про дитину, не цікавиться її інтересами. Донька мріяла про велосипед рожевого кольору, натомість на день народження отримала від відповідача темний велосипед у розібраному стані. Дитина була розчарована, однак відповідач зреагував агресивно, звинуватив її в тому, що вона неправильно виховує доньку, тому донька не бажає спілкуватися з батьком. Під час телефонних розмов відповідач цікавився у дитини лише тим, які цифри та букви вона вивчила, однак дитині не цікаве таке спілкування. Під час розгляду питання про надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, відповідач надав інформацію, в якій зазначив, що планує в майбутньому повернутись в Україну і займатися вихованням дитини. Зазначила, що її чоловік [PERSON] повністю опікується її донькою, висловлює бажання її удочерити, щоб забезпечити їй краще майбутнє. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні у присутності психолога [PERSON] суду пояснила, що батько [PERSON] тривалий час з нею не спілкується, не дарує їй подарунків. Востаннє подарував велосипед, але іншого кольору ніж вона хотіла. На даний час її виховує тато [PERSON] , який їй усе купує, подарував велосипед рожевого кольору, постійно їй телефонує. На світлинах, які є в справі, вона щаслива з татом [PERSON] , однак це було тоді, як вона відвідувала садочок, вони з батьком гуляли в парку неподалік їхнього будинку, батько жив у сусідньому під`їзді, але тепер батько проживає за кордоном і з нею не спілкується. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, в підготовчі та в судове засідання не з`явився у зв`язку з перебуванням у відрядженні за межами України. Подав до суду письмову заяву, у якій позов не визнав. Зазначив, що не ухилявся від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки [PERSON] , любить її та буде виконувати батьківські обов`язки в повній мірі після повернення з відрядження, оскільки вимушено відсутній за місцем проживання дитини, що не дає можливості безпосередньо спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, навчанні, піклуватися про стан її здоров`я, та вчиняти інші дії по виконанню своїх батьківських обов`язків. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позов не визнав. У письмових поясненнях відповідач пояснив, що не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по спілкуванню з дитиною, оскільки перебуває у відрядженні за кордоном, тому з об`єктивних причин не може безпосередньо спілкуватися з дитиною. Відсутність спілкування відповідача з донькою по телефону викликане конфліктною ситуацією, що виникла через те, що дитині не сподобався велосипед, якого їй надіслав відповідач. Дитина не захотіла спілкуватися з батьком, а тому відповідач не бажає загострювати конфлікт, щоб запобігти негативному впливу на дитину. Відповідач працює та проживає за кордоном не має об`єктивної можливості у повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, однак бажає приймати участь у вихованні дитини після повернення в Україну. Позиція представника третьої особи. Представник органу опіки та піклування подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника. Представник служби у справах дітей, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 18.06.2024 позивачка звернулася до суду з цим позовом, просила витребувати у Державній прикордонній службі України докази - відомості щодо перетину державного кордону України [PERSON] . 21.06.2024 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, 24.06.2024 постановив ухвалу про усунення недоліків позовної заяви, запропонував стороні позивача надати суду квитанцію про сплату судового збору. 28.06.2024 на адресу суду надійшло клопотання сторони позивача про прийняття позовної заяви до провадження, до якого долучена квитанція про сплату судового збору. 03.07.2024 суд постановив ухвалу, якою відкрив загальне позовне провадження в справі, залучив до участі в справі орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, призначив підготовче засідання на 23.07.2024 та витребував докази. Підготовче засідання відкладалося на 18.09.2024 у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання відповідачем судової повістки та ненадходженням до суду витребуваних доказів. 17.09.2024 до суду надійшов відзив на позов представника відповідача [PERSON] , а також заява відповідача [PERSON] . У підготовчому засіданні 18.09.2024 суд постановив ухвалу, якою повторно витребував докази, зЗобов`язав орган опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подати суду обґрунтований висновок щодо розв`язання спору, з урахуванням думки дитини, якщо за результатами спілкування буде встановлено, що дитина може висловити свою думку, підготовче засідання відклав на 10.10.2024. 09.10.2024 до суду надійшла інформація із Центру обробки спеціальної інформації прикордонної служби України. 10.10.2024 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду на 20.11.2024, розгляд справи відкладався на 09.12.2024 за клопотанням сторони позивача. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Суд встановив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2019. З відповідача [PERSON] на підставі рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2019 стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У період з серпня 2019 року по липень 2022 року відповідач допускав заборгованість по сплаті аліментів, станом на час розгляду справи, заборгованості по сплаті аліментів не має. 15.10.2021 позивачка одружилася з [PERSON] , після реєстрації шлюбу має прізвище [PERSON] . Донька сторін [PERSON] зареєстрована та проживає з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , у трикімнатній квартирі, загальною площею 71,7 кв.м, житловою 47 кв.м. Дитині відведена окрема кімната. В квартирі також зареєстровані та проживають бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . В сім`ї створені теплі стосунки, повне взаєморозуміння. Дитина навчається у загальноосвітній школі І-Ш ступенів № 103 м. Києва. За час навчання показала себе старанною активною ученицею, має достатній загальний розвиток, вихована, з повагою відноситься до старших. Має багато друзів, відкрита у спілкуванні з дітьми і дорослими. Вихованням дитини займаються мати та вітчим [PERSON] , підтримують зв`язок з учителями, допомагають у класних справах, ретельно стежать за здоров`ям дитини. Рідний батько не підтримує зв`язок з учителями, дитина під час бесід його не згадує. Називає татом вітчима, до якого відноситься з теплотою. [PERSON] росте та розвивається відповідно віку, травм та операцій не мала, інфекційними хворобами не хворіє, на «Д» обліку не знаходиться, на прийом до сімейного лікаря приходить у супроводі матері. Батько дитини відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , працює у ТОВ «УКРПРОФІГРУП» на посаді електромеханіка (з 15.11.2022 по 24.03.2023, з 27.04.2023), виконує професійні обов`язки за місцем відрядження у місті Бидгощ Республіки Польща на заводі Pojazdy Szynowe PESA Bydgoszcz Spolka, за характером роботи проживає \~у Республіці Польща. Відповідно до інформації Головного Центру обробки Спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у період з лютого 2022 року по 08.10.2024 відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] в Базі даних не виявлено. Отже від початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України відповідач в Україну не повертався. За місцем реєстрації місця проживання [PERSON] орган місцевого самоврядування компрометуючими матеріалами на останнього не володіє. 09.10.2024 орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надав висновок відповідно до якого вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Допитана у судовому засіданні мати відповідача [PERSON] як свідок, суду показала, що її син перебуває у службовому відрядженні у Республіці Польща з вересня 2020 року. Син сплачує аліменти на доньку, придбав дочці кібер-собаку, ранець в школу, велосипед. На початку війни пропонував позивачці переїхати з донькою в Польщу, чи до неї в село, однак позивачка не погодилась. До жовтня 2022 року підтримували відносини з позивачкою, на даний час не спілкуються, позбавлена такої можливості, бо заблокована у мобільних застосунках (месенджері та фейсбук). Син не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки з поважних причин, бо знаходиться за кордоном на роботі. Викладені обставини встановлені з пояснень позивачки, неповнолітньої доньки сторін, письмових пояснень відповідача, показань свідка та підтверджуються письмовими доказами: рішеннями суду в справі про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів, свідоцтвом про народження дитини, актом обстеження житлових умов, довідками з місця проживання, школи, амбулаторії сімейної медицини, довідками про заробіток, про нарахування аліментів, висновком органу опіки та піклування, іншими матеріалами справи. Висновки та норми права, які застосував суд. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 28 лютого 2023 року у справі № 363/1161/21. Отже судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наведеного випливає, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивачку. Заслухавши пояснення позивачки, неповнолітньої дитини, показання свідка, дослідивши письмові пояснення відповідача та письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за встановлених обставин не доведено. Натомість відповідач, який перебуває на роботі за межами України надіслав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що позбавлений можливості безпосереднього спілкуватися з дитиною через роботу, однак зазначив, що любить доньку та висловив бажання опікуватися донькою та приймати участь у її вихованні Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких виняткових обставин у цій справі не встановлено. Суд ураховує, що позивачкою не доведено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на доньку, а тому розрив сімейних відносин батька із донькою не відповідатиме її інтересам. Посилання позивачки на те, що її теперішній чоловік опікується її донькою та має намір удочерити її, а також розірвання шлюбу між батьками дитини, та проживання дитини з матір`ю не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття та права на спілкування з дитиною. Судом встановлено, що відповідач до виїзду за межі України приймав участь у вихованні доньки, спілкувався з нею, що також підтверджується поясненнями малолітньої дитини та світлинами, які містяться в справі, на яких, як зазначила дитина, вони з батьком [PERSON] щасливі. Твердження позивачки про ухилення відповідача від виховання доньки та байдужого ставлення до її інтересів також не підтверджується достатніми доказами. Так, перебуваючи за кордоном на роботі, відповідач позбавлений можливості безпосередньо супроводжувати доньку до лікарів, відвідувати школу, батьківські збори. Позивачкою не надано переконливих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, також не доведено, що він без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними. Саме ж перебування відповідача за межами України не є таким доказом. Неактивність або певна бездіяльність відповідача як батька, що пов`язана, зокрема з об`єктивними обставинами (робота за кордоном) не може вважатися достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Особисті конфліктні відносини між батьками, наявність у житті матері особи, яку вона вважає «кращим батьком» для дитини не може шкодити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічного батька. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам дитини. Суд встановив, що у цій справі державні органи не здійснювали жодних заходів, передбачених законодавством (соціальний супровід, попередження про недопущення неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків), а тому не має підстав стверджувати, що такі заходи не принесли позитивного результату, що могло би бути підставою для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і цей захід може бути застосовано як крайня міра впливу та захисту прав дитини. Суд не приймає до уваги висновок відповідно до якого орган опіки і піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , оскільки у висновку відсутні будь-які об`єктивні дані про те, що позбавлення батька батьківських прав відповідатиме інтересам дитини та що такі заходи призведуть до безумовного покращення життя дитини, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не погоджується з даним висновком. Разом з тим, суд зауважує, що робота відповідача за кордоном не може бути підставою для невиконання ним обов`язків по вихованню доньки. Його відсутність в Україні з вересня 2020 року також не є поважною причиною для відсутності спілкування із донькою, оскільки трудове законодавство гарантує працівникам право на щорічну відпустку, яка може бути використана, в т.ч. для спілкування із дитиною. Суд зазначає, що виховання дитини це процес заохочення та підтримки фізичного, емоційного, соціального та інтелектуального розвитку дитини від народження до дорослості. Даний процес є постійним, а тому виховання дитини не можна відкласти на той час коли відповідач повернеться в Україну. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність даних про те, що відповідач притягувався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, відсутність доказів свідомого винного ухилення від виконання батьківських обов`язків та свідомого нехтування ними, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, з попередженням [PERSON] про зміну поведінки щодо прийняття участі у вихованні доньки. Суд зауважує, що у разі повторного звернення з позовом про позбавлення батьківських прав, під час його розгляду саме другий з батьків дитини має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування своїми батьківськими обов`язками. Такий висновок зроблено в постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 149/2510/21.

Outcome: dismissed