Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

ТОВ "Укр Кредит Фінанс" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 87934 грн 35 коп заборгованості за кредитним договором від 10.09.2023 року за №1270-0417, укладеному між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем в електронному вигляді. Вказана заборгованість визначена станом на 06.02.2024 року і складається із 19305,00 гривень простроченого тіла кредиту, нараховані проценти- 68629 грн 35 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що кредит наданий на споживчі цілі. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 19800 грн, базовий період 14 днів, строк кредиту 300 днів, що зазначено у погодженому графіку платежів. ТОВ "Укр Кредит Фінанс" свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 19800 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до п.4.6 кредитного договору річна процентна ставка становить 3% в день та застосовується: у межах строку кредиту. Станом на 06.02.2024 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість 87934 грн 35 коп. Представник позивача просить позов задовольнити, судовий розгляд просить провести за відсутності. Представник позивача - Коваленко Я.О. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином під розписку , про причини неявки суд не повідомила. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 10.09.2023 між ТОВ «УкрКредитФінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1270-0417, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складають єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови надання кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальникові на умовах, передбачених Договором, грошові кошти (Кредит) у сумі 19800 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Відповідно до умов Кредитного договору сума кредиту - 19800,00 грн., строк кредитування - 300 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, знижена % ставка - 2,50 % в день, стандартна % ставка - 3,00 % в день. Видача кредитних коштів в сумі 19800 грн. відповідачу [PERSON] _1 згідно кредитного договору №1167-7401 від 10.09.2023 підтверджена довідкою кредитодавця та листом АТ КБ «ПриватБанк». Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач використала кредитні кошти, однак, умов договору не виконала і не погасила борг. Станом на 06.02.2024 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі договору про відкриття кредитної лінії, становлять 87934,35 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 19800,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 68629,35 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі №732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, ТОВ «УкрКредитФінанс» надало належні і допустимі докази укладення із [PERSON] кредитного договору №1270-0417 від10.09.2023 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 19800 грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «УкрКредитФінанс» за кредитним договором №1270-0417 від 10.09.2023 становить 87934,35 грн. Дана сума складається з простроченої заборгованості за кредитом - 19800 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 68629,35 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість за договором кредиту відповідачем не погашена, тому сума боргу за договором - 87934,35 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2147,20 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією №9596 від 21.06.2023.

Outcome: approved