Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України. Посилається на те, що [PERSON] , громадянка України, уродженка с. Тупальці, Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області, померла [INFO] на тимчасово окупованій території України за адресою: [ADDRESS] , Сорокинського (до перейменування відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 № 1351-VІІІ Краснодонського) району Луганської області. Причина смерті хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією. [INFO] [PERSON] померла за місцем проживання своєї дочки - [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією, а тому заявник не може зареєструвати її смерть на території України. Встановлення факту смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] . Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що її баба [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично тривалий час проживала разом зі своєю дочкою [PERSON] по [ADDRESS] . Органами влади на окупованій території видано свідоцтво про смерть, яке не визнається в Україні. Зареєструвати смерть баби без рішення суду є неможливим, оскільки такий факт стався на тимчасово окупованій території України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Заявник [PERSON] , [INFO] , є онукою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Документами, що підтверджують факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України є складені органами окупаційної влади РФ: 1) свідоцтво про смерть на бланку серії [NUMBER] , видане 29.10.2024 року "Відділом записів цивільного стану адміністрації м. Донецька Ростовської області"; 2) довідка про смерть №С-01081 видана 29.10.2024 року "Відділом записів цивільного стану адміністрації м. Донецька Ростовської області". Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої Наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 року (далі - Інструкція). Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При розгляді даної справи суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі «Loizidou v Turkey» та у справі «Cyprus v Turkey», а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі «Mozer v Republic of Moldova and Russia», «Haseu and Others v Moldova and Russia», де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх мінімальних прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Оскільки встановлення даного факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника певні юридичні наслідки, а саме можливість зареєструвати смерть особи, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що наявні підстави для задоволення її заяви. У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про доведенність події смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Тупальці, Новоград-Волинського (Звягельського) району, Житомирської області, яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України с. Верхньогарасимівка Сорокинської територіальної громади Довжанського району Луганської області. З метою забезпечення прав заявниці суд вважає за необхідне ухвалити рішення про встановлення зазначеного юридичного факту. Відповідно до п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», за подання заяв у даній категорії справ судовий збір не справляється. На підставі викладеного,

Outcome: approved