Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 04 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне аганство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 74233493. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначає, що підписуючи договір позики позичальник підтвердив, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Товариством йому надана. Акцептуючи оферту, позичальник підтвердив отримання пояснень Товариства з метою забезпечення позичальнику можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану. До того ж, відповідно до договору позики, позичальник підтвердив, що самостійно перед укладанням договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, проєктом договору, та з ними погоджується. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26\~345,69 грн., з яких: - 14 995,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 11\~350,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Зазначає, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» виконало умови договору позики та надало [PERSON] грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики, натомість останній не виконав взятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів, чим порушив умови кредитного договору. Позивач стверджує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 14 червня 2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 74233493 від 04 лютого 2022 року в сумі 26 345,69 грн., з яких: 14 995,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 350,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Згідно відповіді № 897228 від 11.11.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання 04 грудня 2024 року 2024 року та 11 грудня 2024 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 04 грудня 2024 року 2024 року та 11 грудня 2024 року не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. У зв`язку з неявкою позивача та відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до статті 280\~ЦПК України заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи Судом встановлено,\~04\~лютого 2022\~року між\~ТОВ «1\~Безпечне аганство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір позики\~№ 74233493, відповідно до якого [PERSON] оримав грошові кошти у розмірі 14 995,00 грн. на строк 64 днів, процентна ставка 1,6 % (фіксована). Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова команія «Європейська агенція з повернення боргів»» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2\~статті 76ЦПК України\~є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено,\~що 14\~червня 2021\~року між\~ТОВ «1\~Безпечне агенство\~необхідних кредитів»\~та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~було укладено\~договір факторингу\~№14/06/21,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «1\~Безпечне агенство\~необхідних кредитів» зобов`язується відступити фактору права вимоги до боржників, визначені у відповідних Реєстрах боржників. 04 лютого 2022 року, тобто після укладення 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договору факторингу № 14/06/21, між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 74233493, відповідно до якого [PERSON] оримав грошові кошти у розмірі 14 995,00 грн. на строк 64 днів, процентна ставка 1,6 % (фіксована). Отже, кредитний договір між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений 04 лютого 2022 року, тобто після укладення 14 червня 2021 року договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за умовами якого клієнт ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передав фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, зазначені у відповідних Реєстрах боржників. Відтак, 14 червня 2021 року, на підставі договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимог до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги до боржників, однак право вимоги на борги за договором позики, укладеним з [PERSON] , в даний пакет не могло входити. Отже, до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 74233493 від 04 лютого 2022 року, оскільки договір позики був укладений 04 лютого 2022 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 14 червня 2021 року, тобто до укладення спірного кредитного договору. При цьому судом враховано, що у пункті 1.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року визначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч вимог статті 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що тягне за собою відмову в задоволенні даного позову. Щодо розподілу судових витрат За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи наведене, суд покладає на позивача понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed