Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за кредитним договором 80020, 10 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 24 вересня 2021 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501364306, за умовами якої банк зобов`язався надати відповідачу кредит, а [PERSON] зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі, у строки та на умовах, що передбачені договором. Банк належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 80 020, 10 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 25 березня 2024 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , де він визнав позовні вимоги частково, а саме щодо стягнення з нього на користь позивача тіла кредиту, в іншій частині, а саме щодо стягнення відсотків просить відмовити, посилаючись на наступне. Так, між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» дійсно укладалась Угода про надання споживчого кредиту № 501364306 у розмірі 57 000 грн. на строк 60 місяців. Згідно виписки, яка долучена до матеріалів справи, відповідач здійснював неодноразові платежі на погашення суми кредиту, проте банком такі платежі були зараховані не на погашення тіла кредиту, а на погашення відсотків по кредиту. Також, як зазначив відповідач, з позовної заяви та доказів, які додані до неї, вбачається , що між сторонами було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до якої у позивача виник обов`язок щодо надання кредиту відповідачу. Однак, з оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов кредитного договору. Ознайомлення ж з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксування волі сторін договору та його змісту. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, то такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, а отже не є належним доказом на підтвердження суми боргу. Загалом АТ «Альфа Банк» при укладенні договору з [PERSON] не дотримався вимог, передбачених законодавством України щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав є узгодженими. 07 серпня 2024 року представником відповідача адвокатом Варавіним С.Д. подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з призовом відповідача до лав Збройних Сил України. 15 жовтня 2024 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Представник позивача АТ «Сенс Банк» адвокат Рудницький Ю.І. був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, завчасно направивши на адресу суду клопотання, де позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача адвокат Варавін С.Д. був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, завчасно направивши на адресу суду клопотання, де просив справу розглядати без його участі та без участі відповідача [PERSON] з врахуванням відзиву на позовну заяву. Щодо клопотання про зупинення провадження у справі, то в ході розгляду справи представник відповідача вказав, що не підтримує вказану заяву та просить не зупиняти провадження у справі. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. 24 вересня 2021 року [PERSON] підписано оферту до АТ «Альфа Банк» про пропозицію укласти Угоду про надання споживчого кредиту в сумі 57 000 грн. на строк 60 місяців. Відповідач [PERSON] та його представник не заперечували проти факту підписання відповідачем вказаної вище оферти, а також отримання від банку в кредит грошових коштів в сумі 57 000 грн. Того ж дня, 24 вересня 2021 року року АТ «Альфа Банк» підписано акцепт на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501364306, згідно якої кредит надається позичальнику для власних потреб у розмірі 57 000 грн. шляхом переказу коштів на рахунок відповідача, що відкритий у АТ «Альфа Банк». 01 грудня 2022 року до Державного реєстру банків внесено запис про зміну найменування з АТ «Альфі-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Державного реєстру банків. Таким чином, між сторонами у справі склались правовідносини щодо виконання договору про споживче кредитування. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом позивач, зокрема, надав до суду паспорт споживчого кредиту, вказуючи про те, що відповідач своїм підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування. В той же час, згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, дана інформація має загальний інформативний характер та фактично є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Отже, підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено та встановлено банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. Отже, враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору, в оферті та акцепті відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а відтак, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим безпідставним є нарахування банком відсотків за користування [PERSON] кредитними коштами, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами потрібно відмовити. Водночас, за змістом статтей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості та банківських виписок по рахунку відповідача [PERSON] , заборгованість по кредиту [PERSON] складає 55 081 грн, заборгованість по відсоткам складає 24 939, 10 грн. Одночасно, із вказаних документів вбачається, що з грошових коштів, які були сплачені [PERSON] на користь банку 10 641, 03 грн. було безпідставно зараховано банківською установою на рахунок погашення відсотків за кредитом. Отже, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, та доходить висновку, що з відповідача на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за кредитним договором, яку слід обрахувати наступним чином: 55 081, 00 грн. (заборгованість за тілом кредиту) - 10 641, 03 грн. (сплачені кошти, які зараховані на погашення боргу за відсотками) = 44 439, 97 грн. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial