Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені за договором іпотечного кредиту. Позовну заяву мотивує тим, що 15 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № К-5026635, за умовами якого Банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше «14» травня 2023 року зі сплатою 17,99 (сімнадцять цілих дев`яносто дев`ять сотих) % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит між Банком та [PERSON] , був укладений договір поруки № 5026635 від 15 травня 2013 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. 11 червня 2013 року між Державною іпотечною установою (та Банком був укладений договір відступлення права вимоги № 235, згідно з яким Банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] кредитних зобов`язань перед позивачем, у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.03.2018 року у справі № 263/9863/17 позовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 15.05.2013 року № К-5026635 задоволено в повному обсязі, з відповідачів станом на 30.06.2017 року, стягнуто солідарно на користь Позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит № К-5026635 від 15.05.2013 року в розмірі 113 251,71 гривень, з яких: основна сума боргу 105 545,59 гривень, нараховані відсотки - 7 044,15 гривень, інфляційні витрати - 202,б3 гривень, пеня - 459,34 гривень. Рішення суду набрало законної сили 02.05.2018 року, але відповідачами не виконано. Проте, відповідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В результаті подальшого порушення умов договору про іпотечний кредит за період з 01.07.2017 року по 19.02.2019року утворилась заборгованість зі сплати відсотків та пені за кредитним договором, яка складає 83 201 (вісімдесят три тисячі двісті одна) гривня 59 копійок. Вважає, що заборгованість за договором про іпотечний кредит підлягає стягненню з відповідачів у судовому порядку. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість зі сплати відсотків та пені за договором про іпотечний кредит від 15.05.2013 року № К-5026635 в загальній сумі 83 201 (вісімдесят три тисячі двісті одна) гривня 59 копійок, з яких: заборгованість за відсотками - 29 941 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок одна) гривня 10 копійок, пеня - 53 260 (п`ятдесят три тисячі двісті шістдесят) гривень 49 копійок та стягнути судові витрати в розмірі 2 275 (дві тисячі двісті сімдесят п`ять) гривень 52 копійки. Відповідачами подано відзив на позов в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають з наступних підстав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.03.2018 року було задоволено позов Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 113 251,71 грн. та в дольовому порядку судовий збір в сумі 1698,78 грн. по 849,39 грн з кожного. Тому позивач не має права звертатися до суду з аналогічним позовом. Рішення суду виконано, оплачено стягнуту суму. Ні договором, ні жодним законом не передбачено нарахування відсотків і пені за невиконання рішення суду. Позивач нараховує відсотки і пеню на суму, стягнуту за рішенням суду, що не є законним. З наданим позивачем розрахунком заборгованості від 28.09.2019 року не згодні. В розрахунку заборгованості за базову суму, з якої проводить розрахунок, позивач вказує суми, які не відповідають дійсності і не підтверджені жодними доказами. Згідно довідки позивача № 5585/32/28 від 26 липня 2019 року про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит № К-5026635 від 15 травня 2013 року залишок заборгованості згідно рішення суду від 30.03.2018 року склав 68450,49 грн. Позивач в розрахунку заборгованості за базову суму, з якої проводить розрахунок, вказує інші суми. Вони не укладали з позивачем ніяких договорів, сумніваються в тому, що позивач має право вимоги з них зазначених в позові сум. Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вважають, що позивач пропустив строк позовної давності і тому просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог по справі № 263/13395/19 за позовом Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені за договором про іпотечний кредит. У задоволенні позову по справі № 263/13395/19 за позовом Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені за договором про іпотечний кредит відмовити. В судове засідання позивач не забезпечив явку свого представника, через канцелярію суду подав клопотання/заяву в якій просить розглянути справу №263/13395/19 без участі представника Державної іпотечної установи. Під час розгляду справи врахувати, що Державна іпотечна установа повністю підтримує позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, заяв про відкладення судового засідання не подано. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/9863/17 позовну заяву Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Державної іпотечної установи (м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.34, ідентифікаційний код 33304730) заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 113 251,71 грн. та в дольовому порядку судовий збір в сумі 1698,78 грн. по 849,39 грн. з кожного. В рішенні встановлено, що 15.05.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачами було укладено договір про іпотечний кредит № К-5026635, згідно умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч гривень) грн., зі строком погашення не пізніше 14 травня 2023 року зі сплатою 17,99 % річних ( з дня підписання договору та діє до настання одного з випадків, передбачених п.п.1.1.2), 23,99% річних (з дня отримання відповідачем від державної іпотечної установи документів, що свідчить про відмову від набуття права вимоги за цим договором) або з дня зворотного відступлення прав вимоги за цим договором Державною іпотечною установою кредитору. 15.05.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] усіх зобов`язань за договором про іпотечний кредит. 11.06.2013 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги № 235, згідно якого банк передає а установа приймає всі права вимоги за договором про іпотечний кредит укладений з [PERSON] та [PERSON] № К-5026635 від 15.05.2013р. Заборгованість станом на 30.06.2017р. становить 113 251,71 грн., яка складається з наступного: 105 545,59 грн. - основна сума боргу; 7044,15 грн. - нараховані відсотки; 202,63 грн. - інфляційні витрати; 459,34 грн. - пеня. Рішення суду у вищій інстанції не переглядалося. Дата набрання законної сили згідно даних ЄДРСР - 02.05.2018 року. Згідно довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит № К-5026635 від 15.05.2013р. від 28 серпня 2019 року № 6147/32/28 станом на 27.08.2019 року за рішенням суду від 30.03.2018 року (в сумі 114950,49грн.) - 0,00грн. За нарахованими відсотками та пенею на непогашений залишок заборгованості за період з 01.07.2017 р. (остання дата розрахунку заборгованості що вказана в позовній заяві ДІУ до суду) по 19.02.2019 р. (дата отримання установою рішення суду) заборгованість становить - 83201,59 грн., з них: відсотки - 29 941,10 грн. пеня - 53 260,49 грн. Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням судом не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, судом встановлено, відповідачами [PERSON] та [PERSON] виконано рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/9863/17 від 30.03.2018 року в повному обсязі станом на 27.08.2019 року, тобто до звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені за договором іпотечного кредиту. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховний Суд України в правовому висновку по справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015 зазначив: "виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України". За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач ставить вимогу про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені за договором про іпотечний кредит при цьому зазначає період з 01.07.2017 р. (остання дата розрахунку заборгованості що вказана в позовній заяві ДІУ до суду) по 19.02.2019 р. (дата отримання Установою рішення суду), при цьому суд звертає увагу, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/9863/17 уже розглядалася вимога про стягнення заборгованості як основної суми боргу по вище вказаному договору, так і нараховані відсотки, інфляційні витрати, пеня станом на 30.06.2017 року. Позивачем подано розрахунок суми відсотків та пені, згідно якого заборгованість за розрахунковими відсотками - 29 941,10 грн., заборгованість за розрахунковою пенею - 53260,49 грн., однак з поданого розрахунку вбачається, що база нарахувань відсотків та пені у визначені місяці різна, та суперечить. Виписки з особового карткового рахунку [PERSON] позивач не надає, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахувань, які відповідачі по справі не визнають. Також суд звертає увагу, на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що позивач використав своє право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов кредитного договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Разом з тим, відповідачі подали до суд заяву про застосування строку позовної давності, про що посилаються і у відзиві. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У Статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі мали зобов`язання перед позивачем Державною Іпотечною установою по виконанню договору про іпотечний кредит від 15.05.2013 року № К-5026635 станом на день звернення до суду з даним позовом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та пені за договором про іпотечний кредит, передбаченими умовами кредитного договору, однак нарахованими після закінчення строку його дії, у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, є необґрунтованими та безпідставними, тому задоволенню не підлягають. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed