Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

29.03.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом після смерті батьків [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому вона посилається на те, що її батькам, належав вищезазначений будинок, як членам колгоспного типу двору. [INFO] помер її батько [PERSON] , а мати [PERSON] померла раніше [INFO] . Ні батько, ні мати не залишали після смерті заповідальних розпоряджень. Отже, після смерті матері залишилося спадкове майно, це її частина у домоволодінні, в розмірі 1/2 частини, яку успадкували порівну позивач та її батько. Спадщину вони прийняли фактом постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Після смерті батька відкрилась спадщина, в тому числі на 3/4 частини житлового будинку, яку також прийняла позивач фактом постійного проживання. Коли позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, їй було відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, саме це стало приводом для звернення до суду з позовними вимогами. Ухвалою судді від 03.04.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію щодо заведених спадкових справ відносно [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкова справа щодо майна [PERSON] надійшла до суду лише 12.11.2024 року. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] в позовній заяві просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області в особі т.в.о.голови Арабаджи М. надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позов визнав у повному обсязі (а.с.32). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 14 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", до складу якого входили (були зареєстровані та проживали) [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №3031, виданою 01.12.2024 року т.в.о.голови Кубейської сільської ради [PERSON] на підставі записів в погосподарській книзі №1225 (а.с.12). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, по 1/2 кожний. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 25.02.2022 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №50, складеного 17 червня 1996 року виконавчим комітетом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/2 частину у житловому будинку [ADDRESS] . На момент її смерті діяв ЦК Української РСР 1963 року, тому суд посилається на діючи на той час законодавчі норми. Спадщину після її смерті прийняли чоловік [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, та дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 11.04.1957 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису №34 від 11.04.1957 року, відповідно до якого її мати [PERSON] та батько [PERSON] , дівоче прізвище « [PERSON] » (а.с.11), та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 1976 року на підставі актового запису за №62 від 07 листопада 1976 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11); тобто вони на підставі ст. 529 ЦК Української РСР є спадкоємцем за законом першої черги, та прийняли спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою №3031, виданою 01.12.2024 року т.в.о.голови Кубейської сільської ради [PERSON] на підставі записів в погосподарській книзі №1225 (а.с.12), відповідно до якої на день смерті [PERSON] з нею в одному будинку були зареєстровані та входили до складу її сім`ї чоловік та дочка [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №76732215, виданої 24.04.2024 року приватним нотаріусом Станєвою В.Б., інформація відносно заведеної спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] - відсутня. Тобто судом встановлено, що спадщина між спадкоємцями розподілися порівну, а саме по 1/4 частині, та загальна частка [PERSON] у вищевказаному житловому будинку склала 1/2 +1/4 = 3/4. Таким чином [PERSON] успадкувала після смерті матері її частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/4 частини. Позовна вимога щодо визнання права власності на 1/4 частину в житловому будинку після смерті матері знайшла своєї підтвердження, тому підлягає задоволенню. Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 25.02.2022 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №93, складеного 04 грудня 1996 року виконавчим комітетом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на належне померлому майно, у тому числі на 3/4 частин вищезазначеного житлового будинку, в тому числі 1/4 частину, яку той в свою чергу успадкував після своєї дружини, але не оформив на своє ім`я. Спадкоємцем померлого за законом першої черги відповідно до вимог ст.529 ЦК Української РСР є його дочка [PERSON] , позивач по справі, що вже встановлювалось судом. Позивач прийняла спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою №3031, виданою 01.12.2024 року т.в.о.голови Кубейської сільської ради [PERSON] на підставі записів в погосподарській книзі №1225 (а.с.12), відповідно до якої на день смерті [PERSON] з ним в одному будинку була зареєстрована та входила до складу його сім`ї дочка [PERSON] . Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори 17 грудня 1996 року за заявою спадкоємця [PERSON] було заведено спадкову справу №223/97 та на деяке майно видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №2398 (а.с.20), відповідно до цього свідоцтва спадкоємцем майна за законом [PERSON] є його дочка [PERSON] . Друга вимога також знайшла своє підтвердження під час судового розгляду. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. №72/02-31 від 07.02.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, якій підтверджував би належність будинку спадкодавцям (а.с.21). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved