Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

23.11.2023 [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із останнього в свою користь 100\~239,51 грн. боргу за договором позики від 09.02.2022. Ухвалою судді Овчиннікової О.С. від 24.11.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою судді 14.08.2024 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І. Ухвалою суду від 17.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та закрито підготовче провадження. В судовому засіданні 09.12.2024 повернуто без розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та клопотання відповідача про призначення експертизи. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09.02.2022 відповідач взяв у нього в борг 2\~000 доларів США та зобов`язався повернути борг до14.03.2022, про що написав розписку. На момент звернення до суду відповідач не повернув грошових коштів. Позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу (розраховано по курсу НБУ станом на момент звернення до суду), 3% річних та інфляційні втрати. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач відзиву не подав, до суду неодноразово не з`явився. Враховуючи згоду представника позивача суд, усною ухвалою від 09.12.2024, постановив про заочний розгляд справи. Обставини, встановлені судом. Згідно розписки, складеної 09.02.2022 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 2\~000 доларів США до 14.03.2022 та зобов`язався повернути їх в повному розмірі. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1\~073,60 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано акт виконаної роботи із адвокатом Бурчаком П.І. та квитанцію про оплату адвокату 3\~000 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частинами першою, другою\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047\~ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження№ 61-42915св18). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає (висновок постанові КЦС ВС від 03.03.2021 у справі №130/2604/18). У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017 у справі №6-284цс17. За приписами ст.12, 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно ч.1 ст.178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. За приписами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. У відповідності до ч.3 ст.83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ч.8 вказаної статті, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Оригіналом розписки підтверджується факт надання позивачем відповідачу у позику грошових коштів в сумі 2\~000 доларів США до 14.03.2024. Відповідач у належний процесуальний спосіб не заперечив факт написання розписки та отримання грошових коштів. Зокрема не подав відзиву із відповідними мотивами та доказами. Клопотання про призначення експертизи подано відповідачем із порушенням процесуальних строків, не охоплюється предметом доказування (адже відповідач не заперечував факт написання розписки) та до такого клопотання не долучено вільних зразків для експертизи а відповідач не з`явився в судове засідання, що позбавило можливість відібрати експериментальні зразки. Факт повернення позики відповідачем не доведено. З огляду на наведене вбачається наявність підстав для стягнення із відповідача суми у гривнях, еквівалентної 2\~000 доларам США на момент вирішення спору, а також 3% річних за період з 15.03.2022 (початок прострочення) по 22.11.2023 (звернення до суду) в заявленій позивачем сумі. Позивач не має права на окреме відшкодування інфляційних втрат, оскільки такі втрати підлягають відновленню еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи факт задоволення позову із відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 1\~073,60 грн. Витрати на професійну правничу допомогу не підлягають до відшкодування у зв`язку із ненаданням позивачем договору із адвокатом, що унеможливлює перевірку підстав сплаченої ним суми коштів.

Outcome: dismissed