Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що група курганів (4 насипи), VII-IV ст. до н.е., скіфських часів, яка розташована на території Абазівського старостату Полтавської територіальної громади Полтавського району, є пам`яткою археології місцевого значення, взята на облік рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 23.04.1984 №165 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 25.02.2020 №1062 (охоронний №2830-Пл). За результати проведеного моніторингу встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, яка розташована на території Абазівського старостату Полтавської територіальної громади Полтавського району передана у приватну власність. Листом Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради від 04.07.2023 №01-21/285 повідомлено, що відповідно до облікової документації на пам`ятку археології місцевого значення, з використанням сучасних обмірних даних курганів комплексу (3 допомогою GPS-позиціонування на місцевості), що були здійснені в 2023 році, у межах територій земельних ділянок із зазначеними кадастровими номерам (межі земельних ділянок взято з відкритих джерел) перебуває ділянка з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, відведена у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9789 га. У межах ділянки частково знаходиться (бл. 0,038 га) один з курганів пам`ятки. Право власності на спірну земельну ділянку, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9789 га, яка розташована на території Абазівської сільської ради, 08.06.2005 зареєстроване за [PERSON] 01.01.2019 між [PERSON] та ТОВ «Коновалівка-Агро» укладено договір оренди землі №KNA/D-2019-0017.Земельна ділянка загальною площею 2,9789 га, з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, що є об`єктом оренди за даним договором, належить орендодавцю на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ПЛ 221656, , виданий 08.06.2005 та зареєстрований в книзі записів за № 010554600391. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2018 становить 120126,46 грн і є базовою для визначення розміру орендної плати. Власником спірної земельної ділянки є [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.09.2019. Зазначив, що оскільки, спірна земельна ділянка 5324085200:00:015:0005, знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення Група курганів (4 насипи), VII-IV ст. до н.е., скіфського часу, яка розташована на території Абазівського старостату Полтавської територіальної громади Полтавського району, відноситься до земель історико-культурного значення, а тому не може перебувати у приватній власності. Просила зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, яка розташована на території Абазівського старостату Полтавської територіальної громади Полтавського району Полтавської області у власність держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач надала відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач не виконав обов`язку із доказування, оскільки на обґрунтування підстав для зобов`язання повернути земельну ділянку не надав належних та допустимих доказів порушення вимог земельного законодавства під час набуття права власності на ділянку, адже з доданих до позовної заяви документів вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,9789 га з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, яка розташована на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності не землю ПЛ 221656, виданим 08.06.2005 та зареєстрованим в книзі записів за №010544600391. Твердження позивача, що частково на спірній ділянці розміщена пам`ятка археології - два кургани, які входять в Групу із п`яти насипів, що взята на облік рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 23.04.1984 N?165 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту України від 25.02.2020 року N?1062, підтверджується лише листом Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради від 04.07.2023 року N?01-21/285, до якого долучено схему розміщення земельних ділянок у межах пам`яток археології місцевого значення Група курганів, а також паспорт об`єкта археології, у якому зазначено що земельна ділянка з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, відведена у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9789 га, у межах ділянки частково розміщений (бл. 0,038 га) один з курганів пам`ятки. Проте зазначений лист не може бути взятий судом до уваги як достатній, достовірний та належний доказ, оскільки КЗ«Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради не є спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини. Тому вищезазначений лист не є доказом розміщення пам`ятки археології (курганів) в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, оскільки у відповідності до вимог законодавства підтвердженням таких обставин може бути саме відповідна документація із землеустрою або науково-проектна документація у сфері охорони культурної спадщини, які позивачем не надані. Відповідно до інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі, ділянка з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005 площею 2,9789 га належить до сільськогосподарських земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та за складом угідь повністю складається із ріллі і не займає жодного квадратного метра лісосмуг. Тому це свідчить про те, що спірна земельна ділянка не захоплює територію об`єктів пам`ятки культури, в тому числі Групи курганів. Зазначив, що позивач не вказує, у чому саме полягає неправомірна поведінка [PERSON] , яка призвела до незаконного набуття ним права власності на об`єкт спору шляхом його виділення із земель в межах Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Вважає, що позовні вимоги Полтавської обласної військової адміністрації фактично спрямовані на незаконне та непропорційне втручання у право [PERSON] на мирне володіння майном (земельною ділянкою), яке йому було передано у власність у відповідності до положень чинного законодавства та за відсутності будь-яких порушень чи зловживань зі сторони відповідача. Наголосив на тому, що уповноважені органи влади не вжили заходів щодо охорони об`єкта культурної спадщини (курганів) шляхом виявлення та закріплення меж пам`ятки археології, формування земельної ділянки нерухомого пам`ятника місцевого значення, внесення відповідної інформації до державних земельних кадастрів, адже з 1984 року позивач мав достатньо часу для впорядкування відповідного статусу спірної земельної ділянки, проте належних заходів не вжив. Окрім того, навіть за умови розташування на спірній земельній ділянці пам`ятки археології, то приблизна площа пересікання ділянок становить 0,038 га, що у співвідношенні до загальної площі спірної ділянки (2,9789 га становить всього 1,27%). Також позивачем не використаний засіб, передбачений у ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», у вигляді вилучення (викупу) у державну власність землі, на якій розташована пам`ятка археології, саме в межах 0,038 га. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Коновалівка-Агро» надав письмові пояснення, у яких проти позову заперечував у зв`язку з тим, що з [PERSON] укладений договір оренди спірної земельної ділянки, у п.2.3 якого визначено, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти культурної спадщини, об`єкти археологічної спадщини, об`єкти нерухомого майна, інші об`єкти інфраструктури. Згідно із паспортом об`єктів пам`ятки історії та культури І група курганів із 5 насипів має висоту 0,5 - 2,5 м та діаметр 15 - 35 м, тому очевидним є те, що у разі розміщення курганів повністю або частково в межах ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005 ця інформація відображалася б у документації із землеустрою, та була б перешкодою для реєстрації спірної земельної ділянки та передачі її у власність відповідача. Тому сам факт набуття у власність ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005 свідчить про те, що на ній відсутні будь-які пам`ятки археології. Надані позивачем документи не містять відомостей для підтвердження доводів позовної заяви та наявності порушеного права позивача, а також не спростовують обставин щодо законності набуття відповідачем у приватну власність спірної земельної ділянки. Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні за змістом позовної заяви, крім того пояснив, що йому відомо про відмову відповідача від частини земельної ділянки в межах якої виявлено пам`ятку археології, але підтримує первинні позовні вимоги в повному обсязі, просить задовольнити, з яких підстав пояснити не може. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Коновалівка-Агро» у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач відмовився від частини земельної ділянки, у межах якої виявлено пам`ятку археології. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у запереченнях на позов, просили відмовити оскільки відповідач відмовився від частини земельної ділянки в межах якої виявлено пам`ятку археології. Представник третьої особи Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали цивільної справи та надані докази, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що згідно з розпорядженням голови районної державної адміністрації №73 від 17.03.2005 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу громадянам у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Абазівської та Супрунівської сільських ради Полтавського району», у списках власників земельних ділянок під [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с.130-142). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №336339198 від 20.06.2023, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2,9789га, що розташована на території Абазівської сільської ради Полтавського району та області з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005 (а.с.40-42). 01.01.2019 між [PERSON] та ТОВ «Коновалівка-Агро» укладено договір №KNA|D-2019-00017 оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005 (а.с.31-37). Як вбачається зі змісту п.2.3. договору, на земельній ділянці, що є об`єктом оренди за цим договором, відсутні будь-які об`єкти культурної спадщини, об`єкти археологічної спадщини, об`єкти нерухомого майна, інші об`єкти інфраструктури Відповідно до листа КЗ «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради №01-21/285 від 04.07.2023, відповідно до облікової документації на пам`ятку археології місцевого значення, з використанням сучасних обмірних даних курганів комплексу (за допомогою GPS- позиціонування на місцевості), що були здійснені у 2023 році, у межах території земельної ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, відведеної у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9789га, у межах ділянки частково розташований (бл.0,038га) один з курганів пам`ятки, що також підтверджується схемою розміщення земельних ділянок, паспортом об`єкта археології (а.с.10-28). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.\~152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч.2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майно, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, як і ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби (ст. 53 ЗК України). За змістом ч.1 ст.\~54\~ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Відповідно до п. г ч.4 ст.\~84\~ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч.1,2,6 ст.\~17\~Закону України\~«Про охорону\~культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології , в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.\~Землі,на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності\~або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника. Відтак зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як\~негаторний позов,\~який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку. Отримання громадянами та юридичними особами у власність земельної ділянки історико-культурного значення, на якій розташована пам`ятка археології суперечить вимогам законодавства. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим.\~Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника. Землі історико-культурного значення, на яких розташовані пам`ятки археології віднесено до категорії особливо цінних земель, а тому повернення земельної ділянки історико-культурного значення фонду державі, слід розглядати як негаторний, а не віндикаційний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки. Аналогічний висновок, який стосується незаконної передачі у приватну власність земель історико-культурного значення, на яких розміщено пам`ятку археології, викладено у постанові № 557/303/21 (провадження № 61-3305св22) від 05 жовтня 2022 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що пам`ятка культурної спадщини - це об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України,\~або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Згідно з п. 1 ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» межі та режими використання території пам`ятки культурної спадщини визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Відповідно до ст. 33-4 Закону України «Про охорону культурної спадщини» науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини є науково-проектна, науково-дослідна документація з визначення меж і режимів використання охоронюваної археологічної території. У ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зазначається, що землі на яких розташовані пам`ятки включаються додержавних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою,\~іншої проектно-планувальної та містобудівної документації. Отже, невід`ємною складовою науково-проектної документації, якою встановлюється обмеження у використанні земель, є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій. У відповідності до ст.\~12,13 ЦПК України\~сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. Згідно ст.77ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що у межах земельної ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, відведеної у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9789га, власником якої є [PERSON] , розташований один курган, який належать до пам`яток археології, та займає площу відповідно 0,039га, що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки (а.с.92). Факт розміщення пам`яток археології на спірній земельній ділянці підтверджується також листом КЗ «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради №01-21/285 від 04.07.2023. Відповідач 21.02.2024 надала нотаріально засвідчену згоду на зменшення площі земельної ділянки з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, належної їй згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №336339198 від 20.06.2023, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів в адміністративних межах Полтавської міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області з 2,9789га до 2,9090га у зв`язку з виявленням пам`яток археології, які частково потрапляють до складу земельної ділянки (а.с.175). Згідно з листом КЗ «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради №01-21/490 від 30.01.2024, який адресований ФОП [PERSON] , рекомендовано вилучити зі складу ділянки, передбаченої для відведення як частину насипів зі складу пам`ятки археології, так і частину ново виявленого кургану(а.с.189). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3500271322024 від 20.03.2024 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005,\~що перебуває\~у власності[PERSON] , зменшена до 2,9090 га у зв`язку з виділом частини земельної ділянки, на яку поширюються обмеження у використанні як охоронної пам`ятки культурної спадщини (а.с.176-181). Позивачем не доведено тієї обставини, що земельна ділянка\~площею 2,9090га з кадастровим номером 5324085200:00:015:0005, яка залишилася у власності відповідача після виділу, є об`єктом культурної спадщини та на неї поширюється визначені законом обмеження. Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З огляду на те, що на час звернення до суду позовні вимоги були обґрунтованими в частині повернення земельної ділянки площею 0,0699га, які відповідач під час судового розгляду справи визнала та добровільно відмовилася від зазначеної частини земельної ділянки, суд приходить до висновку про стягнення судових витрат пропорційно до цих вимог, які підлягали задоволенню. Отже, позов є обґрунтованим щодо частини земельної ділянки загальною площею 0,0699га, що складає 2,3% від заявленого позову, тому відповідно до положень ч.3 ст.142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 61,73 грн (2684*2,3%:100=61,73грн). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved