Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

08.08.2024 позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Кукурудза Р.Є. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2014 розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач змінив своє прізвище на « [PERSON] », у зв`язку із чим прізвище їхньої доньки також було змінено на « [PERSON] ». Позивач вказує, що після розірвання шлюбу донька проживає з нею та нею створені усі необхідні умови для її розвитку і виховання. Водночас відповідач з моменту розірвання шлюбу, бачив доньку лише декілька разів, оскільки проживає закордоном, самоусунувся від її виховання, станом її здоров`я не цікавиться, не спілкується із нею та протягом тривалого часу коштів на її утримання умисно не надає. При цьому вона ніколи не перешкоджала відповідачу бачитись з донькою. Позивач зауважує, що відповідач не приділяє доньці належної уваги, не піклується про фізичний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Більше того, коли розпочалась збройна агресія рф проти України, відповідач проживаючи закордоном, не потурбувався про безпеку, здоров`я їхньої дочки, залишивши її в небезпеці, чим проявив свідоме ухилення від своїх батьківських обов`язків, що дуже засмутило їхню дочку. Крім того, тікаючи від війни вона з донькою виїхала з України, спочатку до Польщі, а потім до своєї мами в Італію. Після приїзду в Італію за адресою їх проживання приїхала поліція, з метою оформлення документів для отримання тимчасової реєстрації у тому числі її та її доньки [PERSON] . Проте, при оформленні медичної страховки виникли проблеми із донькою [PERSON] , оскільки вона не мала копії свідоцтва про зміну прізвища відповідача, а останній у свою чергу на її прохання та прохання доньки не надав копію вказаного свідоцтва, тим самим залишивши доньку в небезпеці, оскільки поліція хотіла вилучити у неї доньку до з`ясування обставин. Позивач вказує, що своїм батьком її донька визнає свого вітчима [PERSON] , який створив для неї усі необхідні умови для отримання належної освіти, покриває всі витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, одягом та іншими побутовими потребами забезпечуючи належний рівень життя, що відповідає всім потребам дитини, а також забезпечує психологічний комфорт, підтримує у складних ситуаціях та бере активну участь у житті дитини. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Копію позовної заяви з додатками надіслано до Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та зобов`язано, протягом одного місяця, надати суду висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 20.09.2024 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дячук С.І. з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та вважає його необґрунтованим. Так, відповідач вказує, що не заперечує того факту, що після розірвання шлюбу їх спільна донька [PERSON] залишилась проживати разом з позивачем. Проте, у весь цей час він виявляв активну зацікавленість у житті доньки, спілкувався з нею, забирав її на канікули та вихідні, дарував подарунки та добровільно надавав утримання. Крім того, незважаючи на переїзд позивача разом з донькою у Львівську область після 2017 року він підтримував регулярні зв`язки з донькою. Також, починаючи із 19.02.2022 він проживає у Німеччині, проте це не стало перешкодою для їх спілкування з донькою [PERSON] , зокрема, остання приїжджала до нього в Німеччину у липні 2023 року. При цьому між ним та донькою завжди були теплі стосунки та емоційний зв`язок. Поряд з цим, ситуація у спілкуванні між ними погіршилась вкінці весни - початку літа 2024 року. Так, в цей час позивач та її чоловік [PERSON] звернулись до нього із пропозицією дати письмову згоду на усиновлення їх доньки [PERSON] її теперішнім чоловіком [PERSON] , на яку він відповів відмовою, оскільки ніколи не бажав відмовлятися від доньки. Водночас, після того, як він відмовився надавати згоду на усиновлення його доньки іншим чоловіком, стосунки з позивачем та донькою [PERSON] погіршилися та остання перестала виходити з ним на зв`язок. На переконання відповідача позивач спеціально налаштовує доньку проти спілкування з ним, оскільки має на дитину вирішальний психологічний вплив. Також, відповідач вважає, що позивач своїми діями, зокрема і поданням позову про позбавлення батьківських прав чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, у зв`язку із чим ним буде подано заяву до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з донькою. Таким чином відповідач вважає, що позивачем не доведено підстав для позбавлення його батьківських прав, а також не вказано в чому полягають інтереси дитини якщо його буде позбавлено батьківських прав. З приводу матеріального утримання доньки, то відповідач вказує, що після розірвання шлюбу, вони з позивачем дійшли усної згоди, про те, що він буде добровільно надавати кошти на матеріальна утримання доньки [PERSON] , що підтверджується і тим, що позивач не вживала жодних заходів щодо стягнення з нього аліментів. Поряд цим, у період 2014-2015 років він надсилав позивачу аліменти на утримання доньки поштовими відправленнями. Також, як підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.06.2015 у справі №607/133727/14-ц, вони з позивачем поділили спільне майно подружжя і позивач погодилися, що в результаті поділу майна подружжя, зокрема передачі позивачці у власність автомобіля, вона не матиме до нього претензій щодо сплати аліментів на їх спільну дочку [PERSON] до 01.06.2019. Також, після 2019 року і до цього часу він надавав доньці кошти на її утримання переважно у готівковій формі, зокрема починаючи з 2022 року, тобто з того часу як він проживає у Німеччині, він передавав гроші та товари доньці перевізником [PERSON] . На думку відповідача докази подані позивачем на підтвердження підстав позову не є достовірними та достатніми, оскільки на підставі них не можна встановити дійсні обставини справи та вони у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зокрема, позивачем до позовної заяви додано нотаріально засвідчені заяви сусідів позивачки у Львівській області при, тому що місце його проживання до 2022 року знаходилось у м. Тернопіль, а після 2022 року - в Німеччині, відтак вказані особи не можуть дати об`єктивні свідчення, щодо регулярності його спілкування з донькою [PERSON] , а також ступені його участі у житті дитини. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 31.10.2024 судом зареєстровано висновок органу опіки та піклування - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.10.2024 № 1650. 12.11.2024 представником позивача [PERSON] - адвокатом Кукурудзою Р.Є. подано відповідь на відзив, згідно з якою позивач вказує, що долучені до відзиву фотографії, які на думку відповідача, підтверджують його участь у житті доньки, не відображають постійного та належного виконання ним своїх батьківських обов`язків, а лише відображають його короткочасні зустрічі із донькою ініційовані родичами, без його належної уваги і турботи. З приводу копії квитанцій за 2014-2015 роки, як підтвердження надання відповідачем матеріальної підтримки, то позивач вказує, що не отримувала зазначених коштів і не була повідомлена про їх надходження. Після розлучення жодної системної матеріальної підтримки від відповідача не надходило. Позивач зауважує, що відповідач систематично не надає належного дозволу для виїзду доньки за кордон, що суттєво обмежує її можливості для соціального та культурного розвитку. Наприклад, у 2024 році [PERSON] була змушена відмовитися від участі у танцювальних змаганнях, які проходили за межами країни, через відсутність дозволу від батька, що позбавило її шансів на здобуття цінного досвіду, розвитку професійних навичок та самовираження у сфері, де вона демонструє значні успіхи. Крім того, подібні ситуації негативно впливають на психологічний стан дитини, обмежують її соціалізацію та інтеграцію у міжнародне середовище, що є важливим аспектом її особистісного становлення та розширення світогляду. Також, [INFO] доньці [PERSON] виповнилося 15 років, у свою чергу відповідач не зателефонував доньці, щоб особисто привітати її з днем народження, а тільки надіслав картинку з привітаннями у вайбер. На переконання позивача, відповідач не виявляє інтересу до повсякденного життя доньки, її навчання, розвитку та емоційного стану. Під час кризових моментів, як-от на початку повномасштабного вторгнення, він не запропонував доньці підтримки, що свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Окрім цього, позивач звертає увагу, що її теперішній чоловік [PERSON] , разом із нею активно залучені до волонтерської діяльності на підтримку ЗСУ, постійно надаючи матеріальну та моральну допомогу українським військовим. [PERSON] неодноразово виїжджав за територію України після початку повномасштабного вторгнення, особисто доставляючи необхідну допомогу, включаючи харчові продукти, медичне обладнання та інші критично важливі речі для військових. Натомість відповідач жодного разу не відвідав Україну під час війни, щоб виконати свій обов`язок перед державою чи виявити турботу про власну дитину, що свідчить про його дистанційність та байдужість до критичної ситуації в країні. З огляду на викладене позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 04.12.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 04.12.2024 позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково вказала, що дозвіл на виїзд дочки за кордон відповідач надав перед початком повномасштабного вторгнення. Крім того, після початку війни надав на утримання дочки лише 50 Євро та передачу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кукурудза Р.Є. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дячук С.І. у судовому засіданні заперечила з приводу позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він працює перевізником та знає позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з дитинства. Зазначив, що він перевозив посилки з продуктами та кошти від відповідача [PERSON] з Німеччини, які забирала [PERSON] . Крім того, він возив їхню доньку [PERSON] у Німеччину до [PERSON] де останній її забирав, а також саджав її разом з своєю сестрою у зворотну сторону. При цьому за дорогу доньки сплачував кошти [PERSON] . Зі слів брата [PERSON] йому відомо, що [PERSON] брав відпустку на час приїзду доньки [PERSON] у Німеччину. Окрім цього зазначив, що у 2024 році [PERSON] передавав [PERSON] кошти у розмірі 200 Євро. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.05.2014 у справі № 607/3238/14-ц, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.11.2007 Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №33. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 09.11.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції, [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації зміни імені 09.11.2010 зроблено відповідний актовий запис № 28. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 15.07.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області. 05.03.2016 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Відповідно до довідки № 165 виданої 08.07.2024 ДП «Фаворит-1», [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом із ним зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] ; дочка дружини - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 130 від 05.07.2024 виданої Конопницьким старостинським округом № 2 Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області, до складу осіб, які проживають з 2017 року, але не зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , входять: голова - [PERSON] , 1989 року народження; дружина - [PERSON] 1986 року народження; донька дружини - [PERSON] , 2009 року народження; донька - [PERSON] , 2016 року народження, донька - [PERSON] , 2018 року народження Як вбачається з довідки про участь батьків учениці 8-В класу у шкільному житті дитини виданої Ліцеєм № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, учениця 8-В класу [PERSON] навчається у ліцеї з 2018 року, регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, отримала нагороду в 2024 році за олімпіаду з історії, бере активну участь у позаурочному житті класу. Мати і вітчим дитини спілкуються з педагогами, які навчають доньку, цікавляться шкільним життям дитини, беруть активну участь у житті класу, допомагають у організації позакласних заходів, регулярно відвідують батьківські збори, забезпечують відвідування навчальних екскурсій та високий рівень навчання дитини. Батько [PERSON] контакту із школою де навчається дитина не здійснював, із вчителями ніколи не спілкувався, на батьківські збори не з`являвся. Дитину до школи приводять і забирають мати та вітчим. Згідно з довідкою від 14.06.2024 виданою класним керівником [PERSON] про участь батьків учениці Gnativ Art Studio у шкільному житті дитини, учениця курсу класичного і сучасного рисунку студії Gnativ Art Studio [PERSON] навчається з липня 2023 року, регулярно відвідує заняття, дитина завжди охайна і доглянута. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] спілкуються з педагогами та цікавляться успішністю дитини, забезпечують високий рівень навчання дитини. Батько [PERSON] контакту із студією, де навчається дитина не здійснював, успішністю не цікавився, із вчителями ніколи не спілкувався. Оплата за навчання здійснювалась з рахунку [PERSON] та останніх декілька місяців з рахунку [PERSON] . Дитину до школи приводять і забирають мати та вітчим. Відповідно до довідки виданої педіатром [PERSON] , [PERSON] з 2018 року спостерігається педіатром [PERSON] . Всі звернення стосовно дитини надходять виключно від матері [PERSON] чи вітчима [PERSON] . Батько [PERSON] контакту не здійснює, здоров`ям дитини не цікавиться. Дитину на огляд приводять мати та вітчим. Згідно довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду виданої 18.06.2024 лікарем [PERSON] за результатами медичного профілактичного огляду [PERSON] , [INFO] - здорова. Як слідує із листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від № 105804 від 24.06.2024, перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 24.09.2024 встановлено, що на виконанні у Відділі виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] не перебуває та не перебувало. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» № CBDQGASOSUFBMC1T від 05.01.2024 вбачається, що за період з 08.05.2014 до 04.01.2024 на рахунки [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» не зафіксовано переказів, де відправником є [PERSON] . Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого 29.03.2022 Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, строком дії до 19.10.2027 пред`явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Мати [PERSON] , батько [PERSON] , діти: [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження. Згідно заяви [PERSON] від 06.07.2024, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2644, [PERSON] зазначила, що є сусідкою сім`ї [PERSON] та [PERSON] з 2017 року та їй відомо, що до складу сім`ї входять доньки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказала, що вона знайома з [PERSON] - це старша донька. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] забезпечують високий рівень навчання [PERSON] , приділяють належну увагу вихованню дитини, в сім`ї панує атмосфера взаєморозуміння та добра. [PERSON] дуже привітна дівчина, завжди охайна та акуратна, добре контактує з сестрами, щиро переживає за кожного. Крім школи, відвідує додаткові уроки по англійській мові, малюванню, балету, плаванню. Батька [PERSON] вона не бачила в Конопниці жодного разу за місцем проживання сім`ї. На день народження та свята батько [PERSON] не приїздив, життям та навчання дівчинки не цікавився. Дані обставини їй відомі у зв`язку із проживанням по сусідству з сім`єю [PERSON] , тісному спілкуванню та дружніми відносинами з ними. Як вбачається із заяви [PERSON] від 06.07.2024, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2642, [PERSON] зазначила, що є сусідкою сім`ї [PERSON] та [PERSON] з 2017 року та їй відомо, що до складу сім`ї входять доньки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказала, що вона знайома з [PERSON] - це старша донька. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] дбають про [PERSON] , про її навчання та всебічний розвиток. [PERSON] вихована та завжди привітна дівчина, доглянута і розумна, гарно контактує з сестрами. Батька [PERSON] , [PERSON] , вона не бачила в Конопниці за місцем проживання сім`ї [PERSON] жодного разу. На день народження [PERSON] батько не приїжджав, життям дівчинки не цікавився. Ці обставини їй відомі як сусідці сім`ї [PERSON] , адже вони тісно спілкуються та дружать. Відповідачем [PERSON] долучено до матеріалів справи фотографії датовані 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2023 роками на яких зображено відповідача [PERSON] разом із донькою [PERSON] . Також стороною відповідача надано квитанції ТД УДППЗ «УКРПОШТА» про переказ коштів, отримувачем яких зазначено: Павликівська, а саме: від 15.05.2014 на суму 400 грн; від 17.06.2014 на суму 400 грн; від 12.01.2015 на суму 500 грн (аліменти); від 12.03.2015 на суму 800 грн (аліменти); від 18.05.2015 на суму 500 грн (аліменти). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.06.2015 у справі № 607/13727/14-ц, визнано, укладену 17.06.2015 мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , згідно якої: [PERSON] визнає, що гараж № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] та не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] визнає, що автомобіль Сітроен Немо, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску , колір - білий є приватною власністю [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] заявляють, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матимуть жодних майнових та фінансових претензії один до одного; [PERSON] заявляє, що не матиме до [PERSON] претензій що сплати аліментів на їхню спільну дочку [PERSON] , до 01 червня 2019 року. Провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Захід-Авто-Ленд», управління Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області, про припинення права у спільній власності, визначення компенсації за майно, визнання права власності, визнання договору купівлі - продажу та довідки - рахунку недійсними, скасування державної реєстрації автомобіля і зобов`язання повернути його та позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, - закрито у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України № 19-82206/18/24-Вих від 27.11.2024, на ухвалу суду від 15.11.2024, [PERSON] , [INFO] здійснив виїзд за кордон України 19.02.2022 через пункт пропуску «Шегині». Відомості про в`їзд [PERSON] , [INFO] в Україну відсутні. Стороною позивача долучено до матеріалів справи ряд квитанцій АТ КБ «Приватбанк» про перерахуванням [PERSON] коштів у благодійні фонди на підтримку Збройних Сил України, а також подяки [PERSON] та [PERSON] за волонтерську діяльність. Органом опіки і піклування суду надано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.10.2024 № 1650. Відповідно до висновку органу опіки і піклування суду щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.10.2024 № 1650, орган опіки і піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що мати дитини, [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько протягом тривалого часу не бере жодної участі у житті дочки [PERSON] , не піклується про її фізичний, моральний та духовний розвиток, жодних покладених законом батьківських обов`язків не виконує. Батько дитини, [PERSON] , на засідання комісії не з`явився, його представник - адвокат Дячук Сніжана Ігорівна на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вказала, що заперечує щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дочки [PERSON] . Пояснила, що з 19.02.2022 батько проживає за кордоном у Федеративній Республіці Німеччині, надає доньці утримання переважно у готівковій формі, він передавав гроші та товари доньці перевізником. Окрім цього, зазначила, що дочка [PERSON] приїжджала до батька у липні 2023 року, також надала фотографії батька з дитиною, які датовані 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2023 роками. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії повідомила, що проживає разом із матір`ю, вітчимом та сестрами. Вказала, що батько не приймав участі у її житті, не цікавився її життям, здоров`ям, не утримував її, не дарував подарунків, почав спілкуватися з нею уже коли дізнався про подання позовної заяви до суду про позбавлення батьківських прав. Зазначила, що востаннє спілкувалася із батьком декілька місяців тому. Окрім цього, дівчинка ображена на батька через те, що він не надав дозволу їй на виїзд за кордон в Італійську Республіку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей у матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Так, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що він систематично, незважаючи на заходи попередження та впливу, не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд зауважує, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини. Натомість у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] хоч і не активно, проте брав участь у житті та вихованні дочки [PERSON] , [INFO] та бажає надалі спілкуватись із своєю дочкою та брати участь у її вихованні. Як встановлено судом, неактивна участь батька в житті дочки спричинена неприязними відносинами між сторонами та віддаленим проживанням батька [PERSON] окремо від дочки [PERSON] , [INFO] , яке пов`язане із тим, що [PERSON] проживає у Федеративній Республіці Німеччині, натомість неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю на території України. На переконання суду, саме налагодження стосунків між батьком та неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] буде відповідати інтересам останньої, адже [PERSON] проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із нею. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем [PERSON] , які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Окрім цього, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування суду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.10.2024 № 1650, орган опіки і піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо позиції неповнолітньої [PERSON] , [INFO] висловленої на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, то суд зауважує, що як вбачається із висновку Органу опіки і піклування суду неповнолітня [PERSON] , [INFO] не висловила власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав її батька, а висловила образу, яка зумовлена не активною участю батька у її житті. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 вказував, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Відтак виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини суд приходить до висновку, що висловлена неповнолітньої [PERSON] , [INFO] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини позиція не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку не відповідатиме інтересам дитини та є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідача [PERSON] , не встановлена, як і не встановлено свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками відносно своєї дочки [PERSON] , [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Кукурудза Р.Є. до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, слід відмовити. Поряд з цим, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] , [INFO] . Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed