Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

06 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Яготинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів (заробітку), але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання даного позову і до досягнення повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 24.04.2004 між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №28. За час спільного проживання у сторін народилося троє спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Двоє дітей є неповнолітніми і з метою захисту дітей від небезпеки, пов`язаної з постійними ракетними обстрілами, позивачка вивезла дітей для тимчасового проживання в Норвегію. На даний час двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Старша дитина [PERSON] , [INFO] вже досягла повноліття. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно статті 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Однак, відповідач не в повному обсязі виконує свої обов`язки по утриманню дітей, тому позивачка вимушена звернутися до суду з позовною заявою. Позивачці не відоме точне місце роботи та точний розмір отримуваного доходу відповідача, проте він є особою працездатного віку, і може надавати матеріальну допомогу дітям, проте добровільно цього не робить. Ухвалою від 19.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/12 частки від усіх його доходів (заробітку), але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. В обґрунтування зазначено, що на утриманні сторін перебувають троє їхніх дітей, які тимчасово, для забезпечення їх безпеки, проживають із позивачем у Норвегії: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не погоджується із твердженням позивача про те, що він не в повному обсязі виконує свої обов`язки по утриманню дітей. Для Відповідача, як для батька, першочергове значення має забезпечення інтересів його дітей. Як відомо відповідачу, позивач та його діти отримали у Норвегії тимчасовий захист та щомісяця отримують відповідну грошову допомогу, в тому числі на оплату за житло та комунальні послуги, придбання продуктів харчування та інших необхідних речей для утримання та розвитку дітей. У позивача та дітей є можливість безкоштовно користуватись державними начальними закладами, отримувати безкоштовну медичну допомогу, офіційно працевлаштовуватись та користуватись іншими гарантіями соціального захисту, наданими державою Норвегія для громадян України. Позивач не працює, тому основний обов`язок батьків щодо утримання та матеріального забезпечення дітей залишається за Відповідачем, який у добровільному порядку, виходячи зі своїх фінансових можливостей та стану здоров`я, щомісяця сплачує позивачу аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 5 000 грн, що підтверджується доданими до відзиву квитанціями. Відповідач з 13.12.2021 року працює у ТОВ "ФОРА" на посаді керівника групи оперативного реагування та щомісяця отримує заробітну плату у середньому розмірі 28800 грн (відповідно до довідки про доходи Відповідача від 28.10.2024 року № 3885 загальна сума заробітної плати за 9 місяців 2024 року ставила 259200,25 грн). Також Відповідач щомісяця отримує пенсію по інвалідності як ветеран військової служби та грошову допомогу як особа, якій присвоєно звання "Герой України" з врученням ордена "Золота Зірка", у розмірі 47890 грн. Відповідач не має у власності будь-якого нерухового майна. У зв`язку з відсутністю власного житла Відповідач орендує будинок у с. Чайки Київської області та відповідно до договору оренди житлового приміщення від 08.10.2024 року щомісяця сплачує орендну плату у розмірі 20000 грн. Таким чином, відповідач щомісяця має дохід у розмірі близько 76690 грн. Певна частина коштів Відповідачем витрачається на оренду житла, забезпечення своїх мінімальних побутових потреб, харчування, виплату аліментів на утримання дітей тощо. При цьому більшу частину свого доходу Відповідач має витрачати на лікування, оскільки страждає на тяжке неврологічне захворювання - розсіяний склероз, який є прогресуючою та невиліковною хворобою, вражає зорові нерви, головний та спинний мозок, призводить до серйозних порушень та інвалідності. Лікування Відповідача потребує значних фінансових витрат. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Сторона відповідача позовні вимоги просила задовольнити частково, з урахуванням викладеної позиції у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.04.2004 року у Яготинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 28. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивачка в позовній заяві, на даний час діти проживають разом з матір`ю за кордоном, що іншою стороною не заперечується, і несе обов`язки щодо їх утримання самостійно. На підтвердження того, що позивачка з дітьми дійсно знаходиться за кордоном є роздруківка електронного документа Національної служби з працевлаштування та соціального забезпечення в Норвегії Холе, переклад якого з норвезької мови на українську мову зроблено перекладачем [PERSON] та 27.08.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лівінською Н. С. засвідчено справжність підпису перекладача Лук`янчук О. Є., який зроблено у присутності нотаріуса. Особу перекладача встановлено, його дієздатність та кваліфікацію перевірено. Також на підтвердження виїзду закордон позивачки та її дітей є їх закордонні паспорти з наявними візами. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 13.12.2021 року працює у ТОВ "ФОРА" на посаді керівника групи оперативного реагування та щомісяця отримує заробітну плату у середньому розмірі 28800 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 28.10.2024 року № 3885 (загальна сума заробітної плати за 9 місяців 2024 року ставила 259200,25 грн). [PERSON] щомісяця отримує пенсію по інвалідності у розмірі 47890 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 5705974760771725. Відповідач є інвалідом 2 групи, має хворобу та потребує лікування. На підтвердження цього відповідачем надано копії: запису лікаря-невропатолога від 22.10.2024 року виданого [PERSON] Національним військово-медичним клінічним центром "Головний військовий клінічний центр"; довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.01.2024 року виданою Київською ЦМСЕК №1; посвідчення серії [NUMBER] від 19.01.2024 року виданого управлінням соціальної та ветеранської політики Бориспільської РДА; посвідчення серії [NUMBER] від 02.04.2024 року виданого [INFO] ; ордена "Золота зірка" серії ГУ № 000652 № 286 виданого Указом Президента України від 02.04.2022 року № 201; індивідуальної програми реабілітації інваліда № 56 від 17.01.2024 року виданою [PERSON] . Київською ЦМСЕК №1; свідоцтва про хворобу та продовження № 1372-п від 06.09.2023 року виданого НВМКЦ "ГВКГ" Постановою штатної військово-лікарської комісії; виписного епікризу № 13234 із медичної карти стаціонарного хворого клініки неврології НВМКЦ "ГВКГ" від 22.01.2024 року виданого Національним військово-медичним клінічним центром "Військовий клінічний госпіталь"; огляду неврологом НВМКЦ "ГВКГ" від 18.04.2024 року виданого [PERSON] . Національним військово-медичним клінічним центром "Головний військовий клінічний госпіталь"; дослідження МРТ головного мозку № 1225220 від 20.12.2022 року виданого ТОВ "Тесла Медікал". Також відповідачем до матеріалів справи долучена копія договору оренди житлового приміщення від 08.10.2024, в якому орендодавцем виступає [PERSON] , а суборендарем [PERSON] . В договорі вказано, що будинок який є об`єктом оренди знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розмір щомісячної орендної плати становить 20000 грн. Термін дії договору з 08.10.2024 року по 02.10.2025 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, враховуючи обставини даної справи, суд визначає єдину частку заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, що буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а після досягнення повноліття найстаршою дитиною передбачено право сторін на звернення до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 3196 гривні. Отже, розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у даному випадку не менше 1598 грн. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що "в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі". Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 "Рівноправність подружжя" Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідач, заперечуючи проти заявленого розміру аліментів зазначає, що він є інвалідом 2 групи, має хворобу та потребує постійного лікування, а також орендує житло, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1/4 від частки доходу. Так, при визначенні розміру аліментів на дитину суд має враховувати, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, однак, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Також, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Крім цього, [PERSON] офіційно працевлаштований, працює на посаді керівника групи оперативного реагування та має постійний дохід. При цьому суд враховує, що місцем роботи відповідача за його ж словами є м. Київ, водночас відповідач орендує будинок в с. Чайки й уклав відповідний договір 08.10.2024 року, тобто вже після звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів (06.09.2024) та відкриття провадження у справі (19.09.2024), тобто вже будучи обізнаним із предметом спору та розміром заявлених вимог до нього, що свідчить про необґрунтованість посилань сторони відповідача на об`єктивну економічну неспроможність сплачувати аліменти в заявленому розмірі. При цьому суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, та і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, суд діючи в інтересах дітей приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2024 року та до досягнення дітьми повноліття., оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дітей, їх рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідачем по справі було надано посвідчення серії [NUMBER] від 02.04.2024 року, відповідно до якого останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 № 10 роз`яснено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved