Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 16.08.2024 представник позивача, адвокат Зеркін А.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування, в якій просить визначити частки нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , визнати за відповідачем право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову представник вказує, [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON] та є рідною дочкою [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , також онучкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Батьки та бабся позивача володіли на праві спільної сумісно власності нерухомими майном: квартирою у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 02.06.1993 року виданого Північним ДГЗК Міністерства промисловості України. Так, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані за місцем проживання, за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її донька - [PERSON] фактично, будучи зареєстрованою в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , помер [INFO] , який прийняв спадщину після померлої [PERSON] , оскільки був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Спадщину за померлими особами було прийнято позивачем, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка належала померлим на праві спільної сумісної власності. Проте, 30.03.2011 року державним нотаріусом Шостої криворізької нотаріальної контори Дніпропетровської області було надано лист - відмову за змістом якого зазначено: «Свідоцтва про право на спадщину за законом не можуть буди видані нотаріусом до визначення (виділення) судом частки у прав спільної сумісної власності померлих: 22.06.1993 р. [PERSON] , 03.08.2008 року [PERSON] , [INFO] [PERSON] , які на момент смерті були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на квартиру в [ADDRESS] та після усунення недоліків в документах». Таким чином, визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (зважаючи на необхідність визначення часток померлих у спільній сумісній власності) має для позивача юридичне значення і необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно. Зважаючи на ту обставин, що свідоцтво права власності на житло № [NUMBER] від 02.06.1993 року не містить посилань та/або інформації про частки кожного власників, а також відсутні інші докази, що вказували б визначення часток кожного із співвласників, вбачається доцільність застосування принципу рівноправ?я, а відтак і визначення часток кожного із співвласників в рівних частинах. За таких обставин, вбачається достатність передбачених Законом підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно - квартира в багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] , успадкованої після смерті матері та батька та враховуючи неможливість реалізації, наданого Законом права позивача на отримання спадщини. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву в якій просять позов задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить проводити розгляд справи за її відсутності. Представник Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Кушнір С. в судове засідання не з`явився, 03.10.2024 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11-30 год. 26.09.2024, за правилами загального позовного провадження, витребувано інформацію. Ухвалою суду від 14.11.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10:45 год. 12.12.2024. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із заяви та доданих матеріалів, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.01.1966, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] , яка 22.10.1983 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.1983 (а.с. 53). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується посвідкою про народження серії [NUMBER] , у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 60 зворот), яка в подальшому 06.06.1959 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 06.06.1959 (а.с. 59). [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.06.1993 (а.с. 12). Згідно довідки №8, виданої 14.02.2011 КП «ЖЕО №14», станом на день смерті [PERSON] , разом з нею проживали: донька [PERSON] , зять [PERSON] (а.с. 61 зворот). [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2008 (а.с. 11). Згідно довідки №9, виданої 14.02.2011 КП «ЖЕО №14», станом на день смерті [PERSON] , разом з нею проживали: чоловік [PERSON] , онук [PERSON] (а.с. 60). [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.08.2010 (а.с. 10). Згідно довідки №38, виданої 10.02.2011 КП «ЖЕО №14», станом на день смерті [PERSON] , разом з ним проживав [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 02.06.1993, виданого Північним ГЗК Міністерства промисловості України, квартира за адресою по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] (а.с. 65). [INFO] помер син позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2024 (а.с. 18), та [INFO] помер син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2022 (а.с. 19). 30.03.2011, державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Чорнобай З.Л., відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] до визначення (виділення) судом частки у праві спільної сумісної власності (а.с. 9). На запит суду, нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я. 07.10.2024 надано копію спадкової справи №50/2011, відповідно до якої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с. 49-65). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позовну заяву задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ч. 1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Приписами ч. 2 ст.370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинним законодавством України встановлюється режим спільної сумісної власності щодо майна, нажитого подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Приписами ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тому, застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Так, судом встановлено, що з [INFO] народилася позивач, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.01.1966, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] , яка 22.10.1983 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.1983 (а.с. 53). [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.06.1993 (а.с. 12). [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2008 (а.с. 11). [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.08.2010 (а.с. 10). Згідно довідки №38, виданої 10.02.2011 КП «ЖЕО №14», станом на день смерті [PERSON] , разом з ним проживав [PERSON] (а.с. 57). [INFO] помер син позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2024 (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 02.06.1993, виданого Північним ГЗК Міністерства промисловості України, квартира за адресою по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] (а.с. 65). В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до Листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 про практику розгляду цивільних справ про спадкування п. 3.4 - у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Оскільки відсутність часток у праві спільної сумісної власності, що належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , за адресою по [ADDRESS] , перешкоджає позивачу реалізувати своє право на прийняття спадщини, що підтверджується відповіддю нотаріуса від 30.03.2011, суд вважає необхідним позов задовольнити у вказаній частині Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, що передбачено ч.1 ст. 1221 ЦК України. Відповідно до ч. 2-3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається, 30.03.2011, державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Чорнобай З.Л., відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] до визначення (виділення) судом частки у праві спільної сумісної власності (а.с. 9). Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, враховуючи, що перешкодою позивачу для оформлення свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі була відсутність часток в свідоцтві про право власності, спадщина приймається шляхом одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, для чого у позивача не має перешкод, позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину, звернувшись у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини за законом, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні частини позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування. На підставі викладеного та

Outcome: partial