Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Заявник [PERSON] (в особі свого представника - адвоката Козачука М.В.) звернулась до Деснянського районного суду м.Києва із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком її сина [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви посилається на те, що заявниця є рідною матір`ю військовослужбовця [PERSON] [INFO] , який загинув при захисті Батьківщини [INFO] . Його батьком був [PERSON] , 1953 р.н. Свідоцтво про народження її загиблого сина є російськомовним, тому його прізвище, ім`я, по-батькові зазначене як " [PERSON] ". В графі "батько" цього свідоцтва російською вказано « [PERSON] », в графі "мати" « [PERSON] ". У подальшому, коли син отримував паспорт, його прізвище було перкладене українською як " [PERSON] ", в той час як її та її померлого чоловіка прізвище в паспорті було перекладене по-іншому, як " [PERSON] " та " [PERSON] ", відповідно. [PERSON] існували розбіжності в написанні сьомої літери прізвища сина та батьків. Батько, [PERSON] , помер в 2009 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть [INFO] . Син заявниці, [PERSON] загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби. У зв`язку із загибеллю сина, заявниця звернулася до [INFO] з метоо отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх ciмей". В серпні 2024 року їй була призначена до виплати одноразова грошова допомога, однак лише половина (7,5 млн. грн.) розміру (15 млн. грн.), передбаченого пунктом 2 Постанови кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Міноборони повідомило, що, оскільки в свідоцтві про смерть батька загиблого, [PERSON] , прізвище зазначене, як " [PERSON] ", в той час, як прізвище загиблого на війні сина у документах значиться, як " [PERSON] ", друга частини допомоги залишається нерозподіленою, до усунення розбіжності в написанні прізвищ батька та сина. У зв`язку із викладеним виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що за життя, [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 14.11.2009) був батьком загиблого [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , який загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби. Встановлення факту родинних відносин має для Заявниці юридичне значення, оскільки від цього залежить ії право на отримання нерозподіленої частки одноразової грошової допомоги (7,5 млн. грн.) у зв`язку із загибеллю сина. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2024 року заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11 листопада 2024 року після усунення недоліків заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника заявника через "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно з п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Однак, при цьому що під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Стосунки між подружжям не є родинними. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Зі змісту заяви вбачається, що предметом розгляду у цій справі є визнання особи батьком загиблого військовослужбовця. Встановлення цього факту має юридичне значення, оскільки необхідне для отримання заявником одноразової грошової допомоги у випадку розподілу частки одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька загиблого військовослужбовця. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Відповідно до частин 1, 4 статті 16-1 вищезазначеного закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема, батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, вдова (вдівець), діти утриманці загиблого (померлого). Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (пункт 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Відповідно до пункту 2 нормативного документу «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 розподіл часток одноразової грошової допомоги у разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, або відмови однієї з осіб, зазначених у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", від отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у трирічний строк з дня виникнення права на отримання допомоги не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до вимог статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України, статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до частини 2 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 4 статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також якщо одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 9 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках. З відповіді Міністерства оборони України від 16.11.2024 року стосовно невиплати частки одноразової грошової допомоги [PERSON] , матері загиблого військовослужбовця [PERSON] вбачається, що рішенням комісії від 10.11.2024 року №21/д матері загиблого призначено належну частку одноразової грошової допомоги в розмірі 1/2 частини 15 000 000 грн., в сумі 7 500 000 грн., а оскільки документи, які підтверджують факт родинних зв`язків між загиблим [PERSON] та померлим [PERSON] (який значиться його батьком), на розгляд Комісії не надходили, відповідна частка допомоги (1/2) нерозподілена. Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , як батьком та сином, підтверджуються: - Свідоцтвом про народження [PERSON] від 29.12.1992 року, виданому російською мовою на ім`я " [PERSON] ", який народився [INFO] , де в графі "батько" російською вказано « [PERSON] »; - Свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 08.10.1981, викладеного російською мовою про те, що " [PERSON] ", 1953 року народжения та заявниця, тоді ще " [PERSON] ", 1953 року народження, одружилися 23.08.1974 року і піля реєстрації одруження їй та чоловікові присвоєно прізвища " [PERSON] " и " [PERSON] ", відповідно. - Ордером на жиле приміщення № [NUMBER] від 02.10.1990 виданого на ім`я чоловіка заявниці, " [PERSON] ", де в графі " [PERSON] " вказано членів родини та їх родинні відносини: " [PERSON] " - жена; " [PERSON] - сын"; - Експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/297-a/2 від 17.03.2023 яким встановлено, що прізвища « [PERSON] " (свідоцтво про смерть, повідомлення сім`ї про смерть, запис [PERSON] ), a також запис російською мовою «ЗАГАРНИЦКИЙ/ЗАГАРНИЦКАЯ" (свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ) у документах визнано ідентичними. - Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.02.2024 у справі 754/394/24 про те, що за аналогічних обставин, заявниця, [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , який загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби. - Свідоцтвом про право власності на житло від 28.02.2007, згідно якого квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . - Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.08.2015, згідно якого спадкоємцями [PERSON] , 1953 року народження, який помер [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] . В зв`язку з чим у заявниці виникла необхідність у підтвердженні родинних відносин між сином і батьком, прізвища яких різняться один від одного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. У постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що у разі якщо не оскаржується сама відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту про визнання особи членом сім`ї загиблого військовослужбовця в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні. Предметом розгляду у цій справі є визнання особи батьком загиблого військовослужбовця. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з приписами статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження факту визнання особи членом сім`ї загиблого військовослужбовця; його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин на день загибелі військовослужбовця, з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця (сина). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц. Враховуючи відсутність у заявника іншого порядку підтвердження вищезазначеного факту, з огляду на те, що пряма норма закону передбачає право матері загиблого військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у випадку розподілу частки одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька загиблого військовослужбовця, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу заявлених нею вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення вимог заяви у повному обсязі. Згідно ч. 7 ст.294 ЦПК України, судові витрати по справі не відшкодовуються. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved