Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Представник КП «Дніпроводоканал» ДМР звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно із рішенням Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, абоненту відкрито особовий рахунок. Разом із [PERSON] зареєстровані інші відповідачі [PERSON] і [PERSON] , які на разі користуються вказаними послугами. Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, у зв`язку з чим за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] , утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2022 року складає 72\~642,17 грн. Позивачем було направлено відповідальному квартиронаймачу [PERSON] досудове повідомлення з метою досудового врегулювання спору, однак відповідачами не було направлено жодних відповідей чи заперечень на досудове повідомлення. Оскільки по теперішній час відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість у розмірі 72\~642,17 грн., з яких: 58\~753,73 грн. сума основного боргу, 1\~593,04 грн. 3% річних, 12\~295,4 грн. інфляційне збільшення суми боргу, а також судові витрати. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року задоволено позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. 22 квітня 2024 року заявник [PERSON] надала до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення, разом з клопотанням про поновлення процесуального строку для подачі вказаної заяви. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року задоволено клопотання [PERSON] про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року у цивільній справі №205/6337/22 та прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення з призначенням розгляду заяви у судовому засіданні. 12 червня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення, скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року у цивільній справі №205/6337/22 за позовною заявою КП «Дніпроводоканал» ДМР до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача Якименко А.Ю. про закриття провадження в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] та продовжено розголяд справи в частині позовних вимог щодо [PERSON] , [PERSON] . Відповідачем [PERSON] до суду було подано письмові пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] , а згідно з первинним розрахунком заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення нарахування заборгованості здійснено за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2022 року з розрахунку на трьох осіб. 23 липня 2024 року представником позивача було подано розрахунок заборгованості за період з 11 березня 2018 року по 31 січня 2022 року, але відсутня заява про зміну позовних вимог у частині розміру суми заборгованості і осіб з яких позивач просить стягнути заборгованість. Вказує, що в квітні-травні 2016 року вона зверталась до відповідних органів із заявою про зняття з реєстрації її чоловіка у зв`язку з його смертю, а її дочка [PERSON] з вересня 2013 року навчалась в м. Києві. Після закінчення навчання [PERSON] залишилась там проживати, 07 травня 2015 року була знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та з 22 травня 2015 року по 14 грудня 2018 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 06 лютого 2020 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у період, який зазначено в розрахунку позивача проживала в квартирі лише вона одна, однак позивач здійснює нарахування на трьох осіб. Посилається також на пропуск позивачем строків позовної давності на звернення з позовом, у зв`язку з чим просила застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності. Представником позивача було сформовано в системі «Електронний суд» додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що позов пред`явлено щодо стягнення заборгованості в розмірі 72\~642,17 грн., з яких: 58\~753,73 грн. сума основного боргу, який утворився за період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2022 року; 1\~593,04 грн. 3% річних, та 12\~295,40 грн. інфляційне збільшення суми боргу, які нараховано за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2022 року. Посилається на те, що факт реєстрації відповідачів за місцем проживання підтверджується відповідною довідкою, яка надавалась позивачем разом з позовною заявою, що і в подальшому факт проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , було підтверджено відповідями на запит суду до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для визначення зареєстрованого місця проживання відповідачів. Через відсутність за вказаною адресою приладу обліку холодної води нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення здійснюються відповідно до встановлених норм і тарифів з розрахунку кількості зареєстрованих осіб, а в цьому випадку трьох. Відповідачами не подавались заяви до позивача про тимчасову відсутність одного з членів сім`ї та заяви про опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру і небажання користування послугами водопостачання та водовідведення, що свідчить про правомірність нарахування, а також відповідачі не доводили до відома КП «Дніпроводоканал» про зміну власника житла, про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача і про зняття з реєстрації [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що у зв`язку із заявленням відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності було направлено відповідне клопотання і зроблено розрахунок за період з 11 березня 2017 року по 31 липня 2022 року. В матеріалах справи також наявна заява [PERSON] , в якій вона просила відмовити у задоволенні позову з підстав того, що вона не проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] з вересня 2013 року, а з 07 травня 2015 року була знята з реєстрації за вказаною адресою і не отримала послуги з водопостачання та водовідведення. Посилається, що її батько [PERSON] помер [INFO] і з того часу також не отримував послуги з водопостачання та водовідведення. У зв`язку зі спливом строків позовної давності щодо суми заборгованості просить застосувати позовну давність до позовних вимог. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] надала суду заяву в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила застосувати позовну даність до позовних вимог, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши представника позивача і відповідача [PERSON] , оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем і відповідальним квартиронаймачем [PERSON] не укладався. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Частиною 1 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15. За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутність укладення договору з КП «Дніпроводоканал» з відповідачами не позбавляє обов`язку оплачувати надані їм послуги. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача [PERSON] зареєстровані інші члени її сім`ї [PERSON] і [PERSON] (а. с. 7). Таккож відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України надісланий запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для визначення зареєстрованого місця проживання відповідачів, і згідно відповідей Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради відповідачі [PERSON] і [PERSON] також зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20, 22). Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №712/8916/17 від 7 липня 2020 року). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Пуктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до\~ст.\~81 ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №45 (а. с. 90). Також у матеріалах справи наявна копія паспорта [PERSON] , з якої судом встановлено, що з 07 квітня 1998 року вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та знята з реєстрації місця проживання 07 травня 2015 року і зареєстрована 22 травня 2015 року за адресою: [ADDRESS] , де була зареєстрована фактично до 14 грудня 2018 року, а в подальшому її місце проживання з 06 лютого 2020 року було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 149-154). Крім того, реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Реєстру територіальної громади №2024/003939695, який сформовано 19 квітня 2024 року (а. с. 89). Більш того, п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що за умови документального підтвердження, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Враховуючи вищезазначене, під час судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживали за вказаною адресою з 2015 року, а [PERSON] ще і була офіційно була зареєстрована за іншою адресою місця проживання, що свідчить про відсутність фактичного споживання ними водопостачання та водовідведення за вказаною позивачем адресою і період, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] та нарахованої заборгованості за споживання послуг з водопостачання [PERSON] . Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 січня 2000 року по 31 липня 2022 року, при цьому, відповідачі просять суд про застосування строку позовної давності. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ КЗпП України було доповнено главою ХІХ «Прикінцеві положення», в якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року №651 було відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 30 червня 2023 року на території України не діє карантин, який був встановлений відповідною постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211. Судом встановлено, що представник позивача звернувся із вказаним позовом до суду 28 вересня 2022 року, тобто, в період дії карантину. Враховуючи письмові заперечення відповідачів, в яких вони просять застосувати строк позовної давності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги лише в межах не охоплених строком позовної давності. Разом з тим, представником позивача подано позовну заяву у цій справі 28 вересня 2022 року, а періоди стягнення заборгованості у позові визначено з 11 березня 2017 року по 31 липня 2022 року по заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення, та з 11 березня 2017 року по 31 січня 2022 року по нарахованим 3% річних та інфляційному збільшенню. При цьому, суд зазначає, що саме з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, а тому посилання позивача на введення карантину з 11 березня 2020 року є безпідставним. Отже, позовна давність може бути призупинена з 12 березня 2020 року, тобто, на момент встановлення карантину постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211. Також суд зазначає, що позовна давність по заборгованості за період з січня 2000 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія п. 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про застосування при вирішенні спору по суті строків позовної давності, в межах якого може бути стягнуто заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення, а саме за період з 12 березня 2017 року по 31 липня 2022 року. Представником позивача суду було додатково надано уточнений розрахунок заборгованості відповідачів по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, в якому зазначено період стягнення основної заборгованості з 11 березня 2017 року по 31 липня 2022 року, а також період стягнення 3% річних та інфляційного збільшення з 01 липня 2018 року по 31 січня 2022 року. Суд зазначає, що наданий позивачем уточнений розрахунок відповідачами не спростований, контррозрахунку заборгованості відповідачами не було надано. Як вбачається з вищезазначеного розрахунку заборгованості, позивачем здійснювались нарахування на 3 (три) особи, проте, як встановлено вище [PERSON] помер [INFO] , тобто за спірний період позивачем здійснювались нарахування на особу, яка померла, а [PERSON] з 07 травня 2015 року фактично не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а тому суд не може в повній мірі взяти до уваги такий розрахунок заборгованості та вважає за необхідне викласти свій розрахунок заборгованості з врахуванням встановлених під час судового розгляду обставин. Отже, позивачем суду надано розрахунок заборгованості відповідачів по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 11 березня 2017 року по 31 липня 2022 року, відповідно до якого загальний розмір заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення за вказаний період становить 31 385,13 грн. Також відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з чим, позивачем також було нараховано у відповідності до положень ст. 625 ЦК України на зазначену в розрахунку суму заборгованості в розмірі 31 385,13 грн. за період з 11 березня 2017 року по 31 січня 2022 року, 3% річних у розмірі 1 593,04 грн. та інфляційне збільшення в сумі 12 295,40 грн. Суд вважає за необхідне здійснити перерахування заборгованості з врахуванням встановлених судом обставин та необхідності стягнення заборгованості лише з одного відповідача - [PERSON] : за період з 12 березня 2017 року (дата встановлення на всій території України карантину) по 31 липня 2022 року (дата визначена позивачем у розрахунку), а тому: 1. за 2017 рік позивачем було нараховано на 3-х осіб 3\~426,02 грн., а тому за вказаний період підлягає стягненню 1 142,01 грн. (3 606,02 грн. / 3); 2. за 2018 рік позивачем було нараховано на трьох осіб 4\~240,74 грн., а підлягає стягненню 1\~413,58 грн. (4 240,74 грн. / 3); 3. за 2019 рік позивачем було нараховано на трьох осіб 4\~822,61 грн., а за одну особу 1\~607,54 грн. (4822,61 грн. / 3); 4. за 2020 рік позивачем було нараховано на трьох осіб 6 119,57 грн., а до стягнення - 2\~039,86 грн. (6119,57 грн. / 3); 5. за 2021 рік позивачем було нараховано на трьох осіб 7\~419,85 грн., тому - 2\~473,28 грн. (7 419,85 грн./3); 6. за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2022 року позивачем було нараховано на трьох осіб 5\~345,26 грн., а тому за вказаний період підлягає стягненню 1\~781,75 грн. (5 345,26 грн. / 3). Таким чином, заборгованість з період з 12 березня 2017 року по 31 липня 2022 року, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 10\~458,02 грн. Оскільки відповідачем [PERSON] було прострочено сплату за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 12 березня 2017 року по 31 липня 2022 року у розмірі 10 458,02 грн., отже з неї на користь позивача також підлягають стягненню заявлені до стягнення за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2022 року, 3% річних у розмірі 1\~126,03 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 2\~934,74 грн. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням в сукупності всіх досліджених письмових доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважає можливим прийняти рішення, який задовольнити частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності лише з відповідача [PERSON] , яка за вищевказаний період користувалась наданими послугами водопостачання та водовідведення, а в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] відмовити, через відсутність доказів фактичного користування нею послугами водопостачання, водовідведення, яка не була зареєстрована за вищезазначеною адресою у заявлений позивачем до стягнення період. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 495,87 грн. (14\~518,79 грн. х 2 481 грн./72 642,17 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial