Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

В провадженні судді перебуває вищевказана справа. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем по справі [PERSON] ми перебували в зареєстрованому шлюбі з 2010 року по 03.12.2013 року, що підтверджується наданою мною до позову копією рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2021 р. ( справа N? 212/7890/13). Від шлюбу з відповідачем [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину-сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом зі мною і знаходиться на моєму утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2013 р відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання нашої спільної дитини, але від сплати аліментів ухиляється і станом на 31.05.2024 року має заборгованість по їх сплаті в сумі 256 457.50 грн. ( справа N? 212/7891/13-4)). Сім`я з відповідачем [PERSON] розпалась, оскільки при спільному житті виявилися суттєві розбіжності в наших характерах, поглядах на сім`ю, відношенню до сім`ї та вирішення сімейних питань, через що між нами часто виникали конфлікти, які призвели до повної втрати взаєморозуміння та почуттів любові між нами. Відповідач зловживав алкоголем, постійно брехав по всім питанням, не бажав піклуватися про сім`ю. Тому після того, як я остаточно зрозуміла, що змінювати свою поведінку відповідач не бажає, з червня 2013 року ми з ним остаточно перервали спільне проживання і ведення спільного господарства і стали мешкати роздільно в різних адресах. Відповідач [PERSON] з червня 2013 року з сім`єю не проживає, зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO]. не протязі останніх 9-ти років жодного разу не спілкувався, до дитини не приходив і бажання бачити сина не виявляв. Всі 9-ть років в вихованні дитини участі не приймав, не приймає, і свідомо приймати не бажає, не цікавиться її розвитком, аліменти на утримання сина не сплачує, будь-яку іншу матеріальну допомогу в утриманні та забезпеченні дитини мені не надає взагалі, має велику заборгованість по сплаті аліментів, тому сина матеріально забезпечую я разом із моїми батьками, ми купуємо дитині одяг, їжу, займаємося його доглядом та вихованням. При цьому були часи, коли дитина потерпала матеріально, оскільки мого заробітку не вистачало для повноцінного забезпечення хлопчика. Але рахуватися з цим відповідач не бажав, і не приймав і не приймає жодних мір для виконання обов`язків по утриманню дитини. Раніше я неодноразово робила спроби залучити відповідача [PERSON] до участі у вихованні дитини та її нормального матеріального утримання, але відповідач цього постійно уникав і уникає: він не приходив і не приходить до сина, змінив номер телефону, якщо ми випадково зустрічались на вулиці- він уникав спілкування і уходив. П`ять років назад відповідач останній раз бачив дитину коли наш син прийшов в гості до бабусі (матері відповідача [PERSON] , яка нині є померлою) а час відповідач також прийшов до своєї матері. При зустрічі відповідач [PERSON] лише привітався із сином, після чого швидко переговорив з своєю матір`ю і пішов, навіть не запитавши в дитини, як його справи. Син, повернувшись додому, дуже переймався через неуважність батька і плакав, казав, що батько його не любить. Я довго терпіла негативне ставлення відповідача [PERSON] до виконання ним своїх батьківських обов`язків, сподівалась, що він схаменеться і зверне увагу на свою дитину. Я сподівалась, що мати відповідача буде цікавитися розвитком свого онука і спілкуватися з ним, тому таким чином залучить до участі у вихованні дитини самого відповідача. Але цього не сталося. При цьому позивач зі свого боку ніколи не чинила перешкод відповідачу [PERSON] в спілкуванні з дитиною, що підтверджується тим, що відповідач жодного разу не звернувся в Службу по справах дітей Покровського і Металургійного райвиконкомів м. Кривого Рогу або в поліцію для того, щоб усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною та встановити контакт з нею і вирішити питання про місце і час зустрічей з сином, якщо я своєю поведінкою і ставленням до відповідача чинила б йому перешкоди в участі у вихованні дитини. Відповідачу просто вигідно не займатися дитиною, і жити, сподіваючись, що проблема вирішиться сама собою. Позивач вважає, що така поведінка відповідача [PERSON] , його небажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню своєї дитини- сина [PERSON] , [INFO], постійне ухилення від виконання цих обов`язків дають мені можливість мати тверде переконання в тому, що відповідач сам не бажає виконувати свої обов`язки по участі у вихованні своєї дитини і не буде їх виконувати в подальшому. Тому, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кривого Рогу, РНОКПП- [NUMBER] , батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, матір`ю якого є я- [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні присутні не були, до початку розгляду справи представник надала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та без участі її представника, позовні вимоги підтримують, просили суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу (служба у справах дітей) в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Виконавчий комітет Металургійної у місті Ради м. Кривого Рогу (служба у справах дітей) в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] , матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 03.12.2013 року. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2013 року, задоволено позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, щомісячно з 05 вересня 2013 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до довідки №948 від 13.05.2024 року квартального комітету №18 Покровського району м. Кривий Ріг, позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується також характеристикою квартального комітету №18 Покровського району м. Кривий Ріг від 31.05.2024 року. Відповідно до Акту, який завірений Головою квартального комітету №18 Покровського району м. Кривого Рогу, сусіди позивача [PERSON] засвідчили той факт, що відповідач по справі [PERSON] не проживає з 2013 року за адресою [ADDRESS] . Відповідно до характеристик, які надані Криворізькою гімназією №32 КМР, батько дитини - [PERSON] з родиною не проживає і не спілкується з 2014 року. Ніяких відомостей про чоловіка немає, сином не цікавиться, не зустрічається з ним, не телефонує, фінансово не допомагає, батьківські обов`язки не виконує протягом тривалого часу. Відповідно до Довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 03.06.2024 року №159354, яка видана Саксаганським ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 256457,50 грн. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що [PERSON] разом з сином - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані і мешкають за адресою: [ADDRESS] . У позовній заяві адресою проживання і реєстрації батька - [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . Оскільки засоби зв?язку з відповідачем невідомі, при інспектуванні вказаної адреси двері ніхто не відчинив, на залишене запрошення до служби у справах дітей відповідач не відреагував. Зі слів сусідів встановлено, що у кв. [ADDRESS] . Тільги проживає чоловік [PERSON] , веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, з сусідами не спілкується. Відповідно до довідки від 03 червня 2024 року N? 159354 про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 31.05.2024 складає 256 457,50 грн. Згідно з характеристикою, наданою Криворізькою гімназією N? 32, батько [PERSON] з родиною не проживає і не спілкується, сином не цікавиться, не зустрічається з ним, не телефонує, матеріально не допомагає, батьківські обов?язки не виконує протягом тривалого часу. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач по справі фактично самоусунувся від утримання та виховання свого малолітнього сина, не виявляє бажання спілкуватися з ним, виконком Металургійної районної у місті ради вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки наведені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідача від належного виховання своєї дитини, свідомої зневаги своїми обов`язками, враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач не займається вихованням сина [PERSON] , не забезпечує його матеріально, не виявляє щодо неї батьківського піклування, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеними заявлені вимоги та вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] . Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Також, при винесені рішення по суті спору, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно частин другої, третьої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що достовірно встановлено, що відповідач не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, а й свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та своєю байдужістю, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, а отже ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не проявляє батьківської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на те, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved