Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , та на земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0772 га, кадастровий номер 7110300000:01:004:0220, розташована по [ADDRESS] , та земельна частка (пай), що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78358730 від 16.09.2024 року, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77805829 від 29.07.2024 року, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77805791 від 29.07.2024 року, сформованими приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Зареєстрований в Державному реєстрі речових прав власником домоволодіння [ADDRESS] , та власником земельної ділянки площею 0,0772 га, кадастровий номер 7110300000:01:004:0220, розташованої по [ADDRESS] , про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав № 388746218 від 29.07.2024 та витяг з Державного реєстру речових прав № 388745270 від 29.07.2024. В домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані відповідачі сестра позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Відповідачі в спірному домоволодінні не проживають з 30.10.2012, тобто понад рік без поважних причин, змінили місце свого перебування, що підтверджується довідкою № 28 від 30.09.2024 голови територіального комітету № 4 м. Канева Черкаського району Черкаської області, та актом № 31 від 07.10.2024. Відповідачі не проживають в даному домоволодінні, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їхніх особистих речей в будинку не має. Позивач, як рідний брат, з огляду на сімейні обставини відповідачки, зайняв позицію збереження за нею права користування належним житловим будинком та реєстрації їхнього проживання у спірному будинку. Але з 2018 року позивач вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. На думку позивача, факт реєстрації відповідачів порушує його право на вільне розпорядження і користування майном. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що [PERSON] і [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] з дня вибуття у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому я , як власник житла, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють мені перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Родинні стосунки, практично ми не підтримуємо. Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку. Досудове врегулювання предмету спору неможливе. На виконання вимог ст. 187 ЦПК України, судом було направлено запит до Управління «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Канівської міської ради для встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів. 22.10.2024 на запити суду надійшли відповіді Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Канівської міської ради з яких вбачається, що згідно реєстру територіальної громади місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.34, 36). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 14.11.2024, яке було відкладено на 12.12.2024 в зв`язку з неявкою відповідачів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та зазначив, що відповідачі не проживають в даному будинку вже більше 10 років, на зв`язок не входять, їх місце знаходження позивачу не відоме. Також зазначив, що відповідачка навіть не була на похороні батька. Представник позивача адвокат Кутова Є.Е. в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовільнити, зазначила, що відповідачі не проживають в домоволодінні, не сплачують комунальні послуги, крім того в будинку відсутні їх особисті речі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за останнім відомим місцем реєстраціїї, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41-42), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11\~ст.128 ЦПК України\~відповідачі викликалися\~до суду\~через оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~(а.с.39-40). Повідомлень про причину неявки в судове засідання від відповідачів до суду не надійшло, відзивів на позов не подано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожен окремо підтвердили суду, що сестра позивача [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] понад десять років, і їх за цей час ніхто не бачив, їх місце знаходження нікому не відоме. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача зазначила, що [PERSON] навіть не приїздила на поховання її з позивачем батька. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку Судом встановлено, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.03.2018 (а.с.6). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2024, зареєстрованого в реєстрі за №5205, та Витягу з Державного реєстру речових прав №388746218 від 29.07.2024, позивач [PERSON] є власником частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с.17,19). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом №7646-012-09 від 09.10.2024 виданого Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Канівської міської ради (а.с.24). Відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 30.10.2012, даний факт підтверджується довідкою Територіального комітету №4 виданою 30.09.2024 за вих. №28 та Актом про фактичну відсутність за місцем постійного проживання осіб засвідчену підписами [PERSON] , Хлісан Т.Г. та [PERSON] (а.с.21-22). Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду. Відповідно до\~ст.41 Конституції України,\~ст.319 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Як зазначено в\~ ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов`язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення\~Конституції України\~продовжується в нормах\~Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Статею 321 ЦК України\~встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст.383ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Також ст.391ЦК України\~надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживають з 2012 року. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №595/1271/16-ц висловлено правову позицію щодо застосування\~ст. 391 ЦК України, зокрема, право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт реєстрації відповідача в будинку за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3\~ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному будинку з 2012 року, без поважних причин, крім того вони не несуть жодних витрат по утриманню житлового будинку, не мають у ньому своїх речей, не цікавиться цим житловим будинком. Отже, так як відповідачі порушують права позивача щодо вільного користування та розпорядження своїм майном, позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується те, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідачів, суд у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved