Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

08 вересня 2023 року до суду звернувся [PERSON] , уточнивши 12 жовтня 2023 року заявлені позовні з позовом до [PERSON] ,\~третя особа\~Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» про\~відшкодування шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування матеріальної шкоди, в розмірі 72\~125,42 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року уточнений позов\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» про\~відшкодування шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 62\~125,42грн., моральну шкодуу розмірі 5000грн. та судові витрати по справі: витрати пов`язанні з проведенням експертизи в розмірі 5500,00 грн., сплачений судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом в розмірі 1073,60 грн. 29 травня 2024 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення та просив суд скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2024 року та призначити справу до повторного розгляду. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року задоволено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Позивач та його представники неодноразово уточнювали заявлені позовні вимоги, останній раз 05 листопада 2024 року позивач уточнив позов, в якому замінив відповідача [PERSON] на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» та просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 137\~692,62 грн., доплату страхового відшкодування у розмірі 62 125,42 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 5000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача [PERSON] [PERSON] зазначив, що 04.03.2023 року о 12 год. 40 хв. в м. Кривий Ріг, Металургійний район, на перехресті вулиць Хамзата Гелаєва та Володимира Бизова водій [PERSON] керувала механічним транспортним засобом Skoda Fabiaд.н.з. [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг, а саме по другорядній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.1, не надала перевагу у русі транспортному засобу Шкода Фабіа днз [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , яка рухалася по головній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.3 (наближаючись праворуч), в результаті чого здійснила зіткнення.Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2023 року [PERSON] визнано виною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб ШкадаФабіяд.н.з. [NUMBER] належить позивачу на праві власності, на момент ДТП транспортним засобом керувала його дружина [PERSON] . Згідно висновку експерта транспортного-товарознавчого дослідження №Д16/03/23 від 18.04.2023 року вартість матеріального збитку з технічної точки зору, власнику транспортного засобу Шкода Фабіяд.н.з. [NUMBER] складає 137\~692,62 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобілів марки «Шкода Фабія», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була зареєстрована у страховій компанії ПрАТ «СК «ПЗУ України» за полісом від 21.12.2022 року № ЕР-212573531 сума страхового відшкодування шкоди за шкоду заподіяну майну становить 160\~000,00 грн. Позивач отримав від страхової компанії відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» передбачену полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхове відшкодування у розмірі 75\~567,20 грн. Посилаючись на вимоги підпункту 22.1 статті 22, статті 28, 29, підпункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник позивача просив суд стягнути з відповідача шкодузавданупозивачу внаслідок ДТП зменшену на суму страхового відшкодування та становить 62\~125,42 грн. Крім того, представник позивача зазначив, що з відповідача підлягають стягненню понесені витрати на проведення експертизи в розмірі 5500,00 грн. Посилаючись на вимоги ст. 23 ЦК України зазначив, що після вказаної дорожньо-транспортної пригоди він отримав моральні страждання, зокрема, він мав намір продати вказаний транспортний засіб, навіть знайшовся покупець, однак, після пошкодження транспортного засобу під час ДТП, покупець відмовився його купувати. Тривалий час після ДТП він вимушений був користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, він постійно нервував та не міг вночі спокійно спати, що спричинило виникнення пригніченого стану. Розмір понесених моральних страждань позивач оцінює в 5\~000,00 грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та роз`яснено відповідачу порядок надання відзиву на позовну заяву та встановлено строк на подання відзиву. Ухвала отримана відповідачем 25 листопада 2024 року, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа. Відзиву на позовну заяву від ПрАТ «СК «ПЗУ України» до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК України- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2ст.16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. За частинами 1, 5, 6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 038438 від 04 березня 2023 року, 04.03.2023 року о 12 год. 40 хв. в м. Кривий Ріг, Металургійний район, на перехресті вулиць ХамзатаГелаєва та Володимира Бизова водій [PERSON] керувала механічним транспортним засобом SkodaFabiaд.н.з. [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг, а саме по другорядній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.1, не надала перевагу у русі транспортному засобу Шкода Фабіад.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , яка рухалася по головній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.3 (наближаючись праворуч), в результаті чого здійснила зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Зафіксовано на відео реєстратори 475198, 475197. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року по справі №210/1404/23 [PERSON] визнано виною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 9-10) Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу Шкода Фабиа реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до Полісу №ЕР 212573531 страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ України», з 00:00 21.12.2022 по 24:00 20.12.2023 (включно). Відповідно до вказаного полісу, сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 160\~000,00 грн. (а.с. 53) 18 квітня 2023 року судовим експертом Чивчиш О.П. за заявою [PERSON] за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження було складено Висновок експерта транспортного-товарознавчого дослідження № Д16/03/23, відповідно до якого, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Skoda Fabia реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в цінах на дату 04.03.2023 року, складає 137\~692,62 грн. (а.с. 6-7) Відповідно до Листа вих. №26623/ПВ-31 від 29.05.2023 року за підписом співробітника Департаменту обслуговування збитків ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Сетало Р.І., за результатами розгляду справи №26623 відносно події, яка мала місце 04.03.2023 року, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Сума збитку складає 78\~167,20 грн. Передбачена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів франшиза складає 2600,00 грн. Страхове відшкодування в розмірі 75\~567,20 грн. буде перераховано протягом 5 днів з моменту прийняття рішення про виплату. (а.с. 21) Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, норми статей 1192, 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону). У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди відповідальність щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність ( стаття 1194 ЦК України). Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. В силу вимог ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2023 року, зібравши всі необхідні документи [PERSON] звернувся до незалежного оцінювача, судового експерта [PERSON] для проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку спричиненого йому, як власнику автомобіля «SkodaFabia» д.н.з. [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП. Вартість послуг оцінювача складає 5500,00 грн., про що свідчить квитанція №018224 від 23 березня 2023 року, наявна в матеріалах справи (а.с. 8). Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи № Д16/03/23 від 18.04.2023 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля«SkodaFabia» реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в цінах на дату 04.03.2023 р., складає 137\~692,62 грн. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного висновку експерта відповідачем не надано. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « (далі Закону № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18. Відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, з урахуванням установлених у цій справі обставин, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України від 07 березня 1996 року№ 85/96-ВР «Про страхування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин)\~та пункту 6 частини першої статті991 ЦК Українистраховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема за наявності інших підстав, встановлених законом. Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 05 березня 2023 року представник [PERSON] Карнаух І. звернувся до страхової компанії після ДТП, яка сталася 04 березня 2023 року, з заявою про ДТП №33066, до вказаної заяви долучив зображення схеми місця ДТП, фото автомобілів, протокол про адміністративне правопорушення, поліс та копію постанови суду. На підставі наданих документів страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 75\~567,20 грн., що підтверджується Платіжною інструкцією №75ab2c76a9 від 30 травня 2023 року [PERSON] отримав від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» страхове відшкодування без ПДВ. (а.с. 22) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Іншими словами, відсутність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які би підтверджували зміст заяви про виплату страхового відшкодування не усуває обов`язок відповідача заперечувати проти доводів позивача, шляхом надання всіх наявних у нього доказів на спростування заявленого аргументу. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону №1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Матеріали справи не містять доказів узгодження страхового відшкодування страховою компанією з позивачем. Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього. Згідно зі\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином\~суд вважає,\~що з\~Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ України»з урахуванням вимог ст. 9 Закону України «Про страхування»на користь позивача підлягають стягненню матеріальна шкода в сумі 59\~525 грн. 42 коп., з розрахунку, що розмір не доплаченої матеріальної шкоди становить 62\~125,42 грн., франшиза відповідно до полісу страхування становить 2600,00 грн. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до п. п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. З матеріалів справи встановлено порушення прав позивача шляхом завдання майнової шкоди. Завдання майнової шкоди призвело до душевних страждань, пов`язаних із пошкодженням транспорту, що належить позивачу. Суд погоджується з доводами позивача, що у зв`язку із пошкодженням транспорту позивач зазнав душевних страждань, переживань та негативних емоцій. Суд також погоджується із тим, що в результаті пошкодження майна позивача, останній зазнав зміни звичного укладу його життя, пов`язаного із тривалою неможливістю використання пошкодженого транспорту, а винуватець ДТП не відшкодовує завдану матеріальну шкоду. До того ж позивач витрачає зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер порушення прав позивача, його наслідки та інші обставини справи, а тому суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом у розмірі 5 000 грн., що буде відповідати розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до квитанції №018224 від 23.03.2023 року [PERSON] сплатив [PERSON] за транспортно-товарознавче дослідження транспортного засобу SkodaFabia реєстраційний номер [NUMBER] - 5500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як витрати пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: partial