Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

16 жовтня 2024 року адвокат Новіков М.О. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Комунального підприємства «Кривбасводоканал», [PERSON] про визнання договору недійсним та просив суд визнати недійсним договір №20 від 25.07.2024 року про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладений між [PERSON] та Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» . В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 29.05.2024 року [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Мазепа Н.П. реєстр. №644. Для оформлення документів, в тому числі пов`язаних з приданням квартири, 28.05.2024 року позивач надала своїй матері [PERSON] довіреність, яка була посвідчена [PERSON] , старостою сіл Володимирівка, Шевченко, Сергіївка, Новомарянівка та Українка виконкому Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Відповідно до вказаної довіреності [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти свої інтереси, подавати, отримувати та підписувати (заяви, розрахунки, декларації, бланки, довідки, листи, витяги, документи, посилки, конверти, тощо) в державних, громадських та будь-яких підприємствах, установах, організація незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності. Будь-яких повноважень на укладення договорів від імені [PERSON] не надавала. В вересні 2024 року від співробітника КП «Кривбасводоканал» позивач дізналась, що начебто нею укладено договір №20 від 25.07.2024 року про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення. Відповідно до умов вказаного договору, позивач підтвердила свою заборгованість перед КП «Кривбасводоканал» в сумі 42 698,87 грн. Отримавши копію вказаного договору на адвокатський запит, позивач дізналась, що вказаний договір №20 від 25.07.2024 року був підписаний відповідачем [PERSON] та передбачає реструктуризацію заборгованості, яка виникла у попереднього власника квартири з 2018 року. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 202, 203, 215, 237, 241, 244 ЦК України представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 28 листопада 2024 року від представника відповідача КП «Кривбасводоканал» Осташ А.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що 25.07.2024 року між позивачем та КП «Кривбасводоканал» було укладено договір №20 про реструктуризацію заборгованості з наданнях послуг з водопостачання та водовідведення, у відповідності до якого позивач підтерла суму боргу у розмірі 42698,87 грн.,а КП «Кривбасводоканал» надає громадянину розстрочку у погашені заборгованості яка утворилась станом на 01.07.2024 року. Вказаний договір набрав чинності 25.07.2024 року та діє до 31.07.2026 року. Фактом акцептування вказаного договору є вчинення позивачем дій, які свідчать про його бажання укласти т виконувати договір, вказаним фактом слугувала оплата за договором, яка була здійснена у вересні 2024 року на суму 1800 грн. Договір №20 від 25.07.2024 року укладено та підписано представником, який мав не це право, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 02 грудня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі та зазначила, що дійсно вона не була наділена повноваженнями щодо укладення договорів про реструктуризацію заборгованості від імені та в інтересах позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 травня 2024 року [PERSON] придбала квартиру на адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №644. 28 травня 2024 року [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти свої інтереси, подавати, отримувати та підписувати (заяви, розрахунки, декларації, бланки, довідки, листи, витяги, документи, посилки, конверти, тощо) в державних, громадських та будь-яких підприємствах, установах, організація незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності (органах нотаріату, в житлово-експлуатаційних організаціях, ЦНАП, органах місцевого самоврядування, виконкому, адміністративних комісіях, органах ДПС, Пенсійному фонду України, Фонді соціального страхування, органах соціального захисту населення, Центр обслуговування платників Апостолівської ДПІ, державної статистики, державній виконавчій службі, в правоохоронних органах, органах центру зайнятості). Вказана довіреність була посвідчена Невдах Т.П., старостою сіл Володимирівка, Шевченко, Сергіївка, Новомарянівка та Українка виконкому Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області та зареєстрована в реєстрі за №1-08. 25 липня 2024 року між Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» та [PERSON] підписано Договір №20 про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, споживач при укладенні даного Договору підтверджує суму боргу у розмірі 42 698,87 грн. Відповідно до п. 1.2 Договору, «Кривбасводоканал» надає громадянину розстрочку у погашенні заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, що утворилась станом на 01.07.2024 року на суму 43941,91 грн., з 01.08.2024 року по 31.07.2026 року, у тому числі: 2024 рік - 8895,60 грн., 2025 рік - 21349,44 грн., 2026 рік - 12453,83 грн., щомісячно 1779,12 гривень. Відповідно до витягу з системи НоваКом, у вересні 2024 року споживачем за адресою [ADDRESS] було здійснено оплату у розмірі 1800,00 грн. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень частин першої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Звертаючись до суду з вказаним позовом представник позивача посилається на вимоги ч.1 ст. 215 ЦК України як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивач не надавала відповідачу [PERSON] повноважень на укладення будь-яких договорів. Суд оцінивши досліджені докази,зазначає,що правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу). Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником з перевищенням повноважень, необхідно встановити: по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої довіреної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе довіритель; по-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання. З долученої до матеріалів справи інформації з системи НоваКом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкритий 25.07.2024 року, початкова заборгованість становила 42 698, 87 грн., сплачено 1800 грн., залишок заборгованості 40898,87 грн. З вказаного слідує, що позивачем проведено оплату на виконання укладеного Договору №20 про реструктуризацію заборгованості від 25.07.2024 року та відповідно до вимог ст. 241 ЦК України схвалено правочин який укладений від її імені представником за довіреністю Кравчук Н.Л. Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31 липня 2024 року у справі № 359/9797/21-ц вказав «При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення. Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволено у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють)». Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 28 червня 2023 року у справі № 547/818/20 (провадження № 61-2533св23) вказав: …«До цього часу у судовій практиці був усталеним висновок, що для визнання недійсним договору, укладеного з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень представником. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент за договором, діяла недобросовісно і нерозумно, тобто знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва особи представником, який укладає договір від її імені. Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц (провадження № 14-153цс18), Верховного Суду у постановах від 25 січня 2018 року у справі № 658/580/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 127/7798/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 466/9251/13-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 608/969/13-ц та інших. Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, наведені в позовній заяві доводи не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed