Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (місце реєстрації - [ADDRESS] , місце проживання - [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 08.08.2008 року вони з відповідачем зареєструвала шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації в Україні, Відповідач разом з дитиною виїхали до Великої Британії. Починаючи з цього моменту шлюбні відносини почали погіршуватися. Яе наслідок між сторонами почало зникати взаєморозуміння, що врешті-решт поставило під сумнів перспективи подальшого сімейного життя. В доповнення до всього, Відповідач проігнорувала всі пропозиції Позивача повернутись в Україну та продовжувати проживання однією сім`єю. Наразі вони з Відповідачем проживають окремо та майже два роки не підтримують нормальної комунікації. Не бажаючи підтримувати сімейні стосунки, вважаючи, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024 року відкрито провадження в справі. Позивач подав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Щодо примирення заперечував. 12.11.2024 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Бірюк М.М. на адресу суду подано заяву про заперечення про розірвання шлюбу та уточнення деяких фактів, які чоловік навмисно вказав, як достовірні, що не відповідає дійсності. Відносини між чоловіком почали погіршуватись набагато раніше в 2020 році, як наслідок негідної поведінки чоловіка, зрадивши із коханкою. Але відповідач йому пробачилазаражи збереження сім`ї і вони продовжили жити разом до лютого 2022 року. Після того, як вона виїхала з дитиною за кордон в лютому 2022, вони залишились сім`єю та продовжували шлюбні відносини спілкуючись кожен день телефоном або повідомленнями. У 2023 році чоловік навіть їй освідчився у своїх почуттях і казав що чекає їх з закордну, щоб далі жити однією сім`єю в їх спільній квартирі. Взаєморозуміння зникло тільки після того, як вона з дитиною в квітні 2024 року приїхала у Київ на тиждень і чоловік заборонив їм жити ці дні у їхній спільній квартирі. Мовляв ніби ця квартира здається в оренду, що для неї і дитини стало неприємним сюрпризом. У квітні 2024 року при зустрічі з чоловіком, вона сказала що має намір повернутися в Україну в вересні 2024 жити разом. Позивач відмовляв її повертатися посилаючись на заходи безпеки. У серпні 2024 року чоловік не повідомивши її подав на розоучення. Враховуючи всі ці факти, просить дати час на примирення, щоб спробувати зберегтиповноцінну сім`ю. В судове засідання 20 грудня 2024 року відповідач не з`явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомляла. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 08 серпня 2008 року, місце реєстрації - Відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторона не виявила бажання примиритись, наполягала на розірванні шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя Позивача з Відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи наведене та

Outcome: approved