Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 10.07.2007 року укладено кредитний договір №8/2007/840-к/1137-Н на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредитні кошти на суму 16354,34 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договори поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2013 року у справі №186/966/13-ц, стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 15733,59 доларів США, що в еквіваленті складає 125758,58 гривень; заборгованості за процентами 10439,91 доларів США, що в еквіваленті складає 83446,20 гривень; пені 1523,18 доларів США, що в еквіваленті складає 12174,78 гривень; штрафів 1635,43 доларів США, що в еквіваленті складає 13072,00 гривень, а всього стягнуто 234 451,56 гривень. Далі, згідно Договору №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-к/1137-Н від 10.07.2007 року, укладеним з ВАТ КБ «Надра»,(право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - новий кредитор набуває права вимоги банку до (позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), кредитор ПАТ КБ «Надра» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - (новий кредитор), разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2020 року у справі №186/966/13-ц замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у справі №186/966/13-ц від 17.06.2013 року, видано дублікат виконавчого листа у справі №186/966/13-ц та поновлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №186/966/13-ц. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.07.2021 року у справі №186/966/13-ц, ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2020 року у справі №186/966/13-ц в частині видачі дублікату виконавчого листа і поновлення строку на його пред`явлення скасовано, в іншій частині ухвалу залишено без змін Однак відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Тому представник позивача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просив суд стягнути солідарно з відповідачів інфляційне збільшення за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 98677,39 грн. та 3% річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 30245,85 грн., судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 16500,00 грн. Відповідачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали, та представник [PERSON] надал відзив на позовну заяву, в якому прохала суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 128 923,24 гривень. В обґрунтування відзиву зазначила, що ВАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредитні кошти на суму 16 354,34 доларів США. Вона - [PERSON] з метою забезпечення виконання умов кредитного договору уклала з ВАТ КБ «Надра» договір поруки. Також у якості забезпечення повернення кредиту було оформлено договір іпотеки на квартиру, яка була придбана [PERSON] та нею за кредитні кошти. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2013 року у справі №186/966/13-ц, з неї та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 15733,59 доларів США, що в еквіваленті складає 125758,58 гривень; заборгованості за процентами 10439,91 доларів США, що в еквіваленті складає 83446,20 грн.; пені 1523,18 доларів США, що в еквіваленті складає 12174,78 грн.; штрафів 1635,43 доларів США, що в еквіваленті складає 13072,00 грн., а всього стягнуто 234451,56 грн. Вважає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Отже строк дії кредитного договору та договору поруки припинився 21 травня 2013 року коли ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів. Щодо періоду стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі N 127/15672/16-ц Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду 16.11.2023 року, отже обмежений період у три роки 16.11.2020 року - 16.11.2023 року. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з ч.2 ст.625 ЦК, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Відповідно до рішення суду це становить 15733,59 доларів США, що в еквіваленті на час розгляду справи у суді складало 125758,58 грн. Період нарахування рівня інфляції та 3% річних обмежується періодом з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року. Також зазначає що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Так як зобов`язання у договорі визначено у іноземній валюті, тому вважає, що позивач не мав права застосовувати у розрахунку позову індекс інфляції. Крім того, 12 серпня 2009 року банком було звернуто стягнення на спірну квартиру на підставі виконавчого напису №1504, який вчинений 20.08.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округ на нерухоме майно що належить на праві власності [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , в рахунок задоволення вимог ПАТ КБ «Надра» в розмірі - 18539,21 доларів США, та витрати - 1700,00 грн., що по курсу НБУ становить 141109,35 грн., а всього 142809,35 грн. Також за час перебування у шлюбі з [PERSON] вони не раз пропонували банку виконати зобов`язання за рахунок предмету іпотеки, але кредитор відмовився прийняти належне виконання зобов`язання за кредитним договором. Виконавчий напис на сьогодні діючий, не скасований та не визнаний таким що не підлягає виконанню. Існування виконавчого напису нотаріуса, який був пред`явлений до виконання свідчить про те що кредитор відмовився від виконання зобов`язання за рахунок іпотечного майна, тому вважає договір поруки припиненим. Крім того, зазначає, що за своєю правовою природою, договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає. За таких обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення її до цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року заборгованості за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, є необґрунтованими, в силу правової природи спірних правовідносин такі судові рішення не можуть породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором. У судове засідання 20 грудня 2024 року відповідачка [PERSON] та її представник до довіреністю [PERSON] не з`явились, представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки [PERSON] , позовні вимоги не визнала та прохала суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп» та відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та надав відзив на позовну заяву, в якому прохав суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до нього про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, відмовити. Також прохав суд застосувати позовну давність до позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». В обґрунтування відзиву зазначив, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2023 року з нього та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» солідарно було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 15733,59 доларів США, що в еквіваленті складає 125758,58 грн.; заборгованості за процентами 10439,91 доларів США, що в еквіваленті складає 83446,20 грн.; пені 1523,18 доларів США, що в еквіваленті складає 12174,78 грн.; штрафів 1635,43 доларів США, що в еквіваленті складає 13072,00 грн., а всього стягнуто 234 451,56 грн., та судовий збір в розмірі 2344,52 грн. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2020 року було задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його виконання. 19 січня 2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду вищезазначену ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2020 року було скасовано, а у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було відмовлено. З позовними вимогами ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, він не погоджується з наступних підстав. Строк кредитного догвоору №8/2007/840-к/1137-Н від 10.07.2007 року, який був укладений між ним та ПАТ КБ «Надра» припинений 21 травня 2013 року, звернення ПАТ КБ «Надра» до суду з позовом про дострокове стягнення з нього заборгованості за кредитними договором, вважається, що строк виконання кредитного договору у повному обсязі настав. Базою нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно ч.2 ст.625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, які згідно рішення суду становлять 15733,59 доларів США, період нарахування рівня інфляції та 3% річних обмежується з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року, тому вважає, що у даному випадку виникає питання відрахування строку позовної давності. Вважає, що підстав стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, не має. Також вважає, що посилання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про наявність підстав для стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання яке становить 128923,34 грн., не ґрунтується на законі, також так як право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (передбачених ст.625 ЦК України), не є штрафними санкціями, а є окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Вважає, що позивач взагалі не має права звертатись до суду з позовом до нього з відповідними вимогами. У судове засідання 20 грудня 2024 року відповідач [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. надав суду відповідь на відзив, в якій прохав суд задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які становлять 128923,24 грн. Також представник позивача зазначив, що посилання відповідача [PERSON] та її представника Варелжан Н.А. щодо неправомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних є неспроможними, оскільки відповідачі не виконали свої зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим, рішенням суду з них було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Рішення суду до теперішнього часу відповідачами не виконане. Тому у відповідність до ст.625 ЦК України, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» має всі правові підстави для стягнення з відповідачів у судовому порядку штрафних санкцій за невиконання грошового зобов`язання у виді інфляційних втрат та 3% річних. У судове засідання 20 грудня 2024 року представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини. Як встановлено судом, 10 липня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2007/840-к/1137-Н, відповідно до якого, відповідачу банком було надано кредит в розмірі 16354,34 доларів США, зі строком повернення до 20 червня 2027 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,99% на рік. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ВАТ «КБ «Надра» за кредитним договором від 10 липня 2007 року №8/2007/840-к/1137-Н, між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» було укладено договір поруки від 10 липня 2007 року. Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-к/1137-Н від 10.07.2007 року, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 15733,59 доларів США, що в еквіваленті складає 125758,58 грн.; заборгованості за процентами 10439,91 доларів США, що в еквіваленті складає 83446,20 грн.; пені 1523,18 доларів США, що в еквіваленті складає 12174,78 грн.; штрафів 1635,43 доларів США, що в еквіваленті складає 13072,00 грн., а всього стягнуто 234451,56 грн., а також судовий збір в розмірі 2344,52 грн., сплачені позивачем при пред`явленні позову до суду. Рішення набрало законної сили 26 червня 2013 року. Виконавчим написом, який вчинений 20.08.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В.Б. та зареєстровано у реєстрі за №1594, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Зазначена квартира за договором іпотеки №1137/1-Н, який посвідчений 10.07.2007 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я. та зареєстрований у реєстрі за №3070, передана до іпотеки Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Дніпропетровського регіонального управління. За рахунок коштів отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровське РУ на загальну суму 18539,21 доларів США, що по курсу НБУ становить 141109,35 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою кредиту 15733,59 доларів США, що по курсу НБУ становить 119754,65 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2491,70 доларів США, що по курсу НБУ становить 18965,33 грн.; суми боргу по пені за порушення строку сплати ануітентного платежу 313,92 доларів США, що по курсу НБУ становить 2389,37 грн.; витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1700,00 грн., що становить 18539,21 доларів США та 1700,00 грн. Постановою головного державно виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області Сідьком Д.В. від 08 червня 2015 року, відкрито виконавче провадження за №47747205 про примусове виконання виконавчого напису №1594 від 20.08.2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в рахунок задоволення вимоги ПАТ КБ «Надра» в розмірі 18539,21 доларів США, та витрати 1700,00 грн., що по курсу НБУ становить 141109,35 грн., а всього 142809,35 грн. 03 серпня 2018 року постановою начальника відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області Козиря Ю.Ю. було скасовано постанову головного державно виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ Дніпропетровської області Сідька Д.В. від 08 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47747205, на підставі постанови Дніпровського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 року №804/2313/17 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2015 року. 17 липня 2020 року між ВАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_3, який посвідчений 17.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований у реєстрі за №283, відповідно до якого, ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до договору відступлення прави вимоги, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Згідно витягу з реєстру відступлених прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, право грошової вимоги за кредитним договором №8/2007/840-к/1137-Н від 10 липня 2007 року, укладеними між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] ,поручитель [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 234451,56 грн. перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ: 40696815, місцезнаходження: 49089, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205) у цивільній справі № 186/966/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-к/1137-Н від 10 липня 2007 року. Позивач вказує, що відповідачі заборгованість не сплатили. Твердження позивача не спростовано відповідачами. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року в частині видачі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» дубліката виконавчого листа №186/966/13-ц відповідно до заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року та поновлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №186/966/13-ц, скасовано. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 10 грудня 2016 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження підтверджується, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. перебувають виконавчі провадження щодо стягнення суми боргу з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, аналіз змісту ч.4 ст.559 ЦК України свідчить, що закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в ст.625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (див. п 41. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)). У даній справі, відповідачі станом на дату звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду з даним позовом, мають невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором №8/2007/840-к/1137-Н від 10.07.2007 року, яке встановлено заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2013 року у справі №186/966/13-ц. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Також, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц в якій викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 752/9858/21, провадження № 61-6097св23). У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц /провадження № 14-241цс19/, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 /провадження № 12-116гс19/, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 /провадження № 12-105гс19/). Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач (див. постанову Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 913/618/21). Матеріали справи не містять, та відповідачами не подані будь-які докази погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі, встановленому заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2013 року у справі №186/966/13-ц. Як встановлено судом, зобов`язання за кредитним договором не є натуральним, оскільки ці зобов`язання отримали судовий захист рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2013 року, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь період невиконання рішення суду про стягнення коштів в межах строку позовної давності, який обчислюється останніми трьома роками, які передували подачі позову. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржниками в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за змістом розрахунку позивача, нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних здійснено за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 з базовим значенням 209204,78 грн, відповідно до якого нараховано: 98677,39 грн. - інфляційні втрати та 30245,85 грн. 3% річних. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, провадження № 12-302гс18). Як вказано у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Суд, перевіривши розрахунок позивача, не погоджується з періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки він зроблений з порушення строків позовної давності, так як позивач просить суд стягнути з відповідачів інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року, при цьому до суду з позовною заявою позивач звернувся лише 16.11.2023 року, тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.05.2017 року по 15.11.2020 року, заявлені позивачем поза межами строків позовної давності. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року, в межах позовних вимог, то вони підлягають задоволенню. Для визначення сум інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачів за період з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року, суд бере за основу суму боргу зазначену у розрахунку позивача, а саме 209 204,78 грн. Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року (209 204,78 грн. x 3 % x 465 днів : 365 днів : 100 = 7995,56 грн.). Всього 3% річних - 7995,56 грн. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.14247719 Інфляційне збільшення: 209 204,78 x 1.14247719 - 209 204,78 = 29 806,91 грн. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати за період з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 29806,91 грн., 3% річних за період з 16.11.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 7995,56 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 16500,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду подано: копію договору про надання правової допомоги №03/07-23 від 03.07.2023 року; копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №03/07 від 03.07.2023 року; копія акту про надання правової допомоги №2507-24 від 25.07.2024 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 01 червня 2018 року у справі №904/8478/16). Суд, оцінив співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи, складність справи, час, обсяг, ціну позову та значенням справи для сторони, з урахуванням задоволення позову, вважає, обґрунтованим і співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 629,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (37802,47 грн. : 128923,24 грн. * 2147,20 = 629,60 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial