Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

14.10.2024 до Заводського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю з Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» в особі представника позивача Тараненко Артема Ігоровича до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено наступне. 17.04.2019 р. між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 22037000122174, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 23560,00 грн, строком на 24 місяці, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 4,7% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксована та нараховується в наступному порядку: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 11.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 28789,31, яка складається з: залишку простроченого кредиту 17996,70 грн; залишку прострочених відсотків 826,73 грн; залишку прострочених комісій 9965,88 грн. 12.07.2023 року АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали договір факторингу № 12/07/23 строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року. згідно до якого останнє товариство набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 28789,31 грн. 06.03.2024 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. З огляду на вказане, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 28789,31 грн., а також судові витрати з оплати судового збору в сумі 2 422, 40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.11.2024 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 16.12.2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи, за наявності для цього правових підстав. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про день, час та місце проведення судового засідання, повторно в засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Відзив не подала. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що 17.04.2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 22037000122174, згідно якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти, які відповідач зобов`язався вчасно повернути та сплатити відсотки за користування коштами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 22037000122174 від 17.04.2019 року станом на 11.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 28789,31, яка складається з: залишку простроченого кредиту 17996,70 грн; залишку прострочених відсотків 826,73 грн; залишку прострочених комісій 9965,88 грн. 12.07.2023 року АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали договір факторингу № 12/07/23. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 р. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНАС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22037000122174 від 17.04.2019 року в сумі 28789,31 грн. 06.03.2024 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, [PERSON] стано за період з 14.04.2019 року по 11.07.2023 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за кредитним договором № 22037000122174 від 17.04.2019 року в сумі 28789,31 грн. Вказана заборгованість відповідачем добровільно на час розгляду справи в суді не погашена. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання/або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно\~ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вказаних витрат суду надано: - договір про надання правової допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року; - додаток № 1 до договору № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року (Протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024); - додаткова угода № 6 до договору № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року; - акт прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024 року; - копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І. Суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі, в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20). Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до ч. 1ст. 141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем сплачено судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 2422,40 грн., а позов задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути вказану суму судового збору.

Outcome: approved