Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У грудні 2023 року ТОВ "Фінансова компанія"Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 09 вересня 2020 року між АТ "Ідея Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Z75.00403.007003404, за умовами якого відповідач отримала кредит з його поверненням частинами, сплатою відсотків та інших платежів у терміни, передбачені умовами договору. Однак позичальник належним чином не виконувала своїх зобов?язань за договором, в результаті чого виникла заборгованість. 07 липня 2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Фінансова компанія"Європейська агенція з повернення боргів"було укладено договір факторингу №\~07072023, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника [PERSON] , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, сума заборгованості за №\~Z75.00403.007003404від 09 вересня 2020 року, право вимоги за якою отримано позивачем станом на 07 липня 2023 року становить 72 393,64 грн., яка складається з: 39\~910,82 грн.\~ заборгованість за основною сумою боргу; 6 134,59 грн. заборгованість за відсотками та 26 348,23 грн.\~ заборгованість за комісіями. Позивач зазначає про те, що з моменту отримання прав вимог до відповідача за вищезазначеним кредитним договором, нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося, відповідач, у свою чергу, не здійснювала жодного платежу на погашення заборгованості, ані на користь позивача, ані на користь первісного кредитора. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за таким кредитним договором у зазначеному розмірі та вирішити питання стосовно судових витрат. Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. 16 січня 2024 року на адресу суду надійшла інформацію щодо зареєстрованого місця проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 16 січня 2024 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою сторонам були установлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1ст.13ЦПК України). Судом встановлено, що 09 вересня 2020 року між Акціонерним товариством "Ідея Банк", ТОВ "Нью Файненс Сервіс" та [PERSON] було укладено договір кредиту та споживчого страхування № Z75.00403.007003404, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 49 999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 60 місяців з кінцевим терміном повернення до 09 вересня 2025\~року,а позичальник зобов`язалася одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами: процентами у розмірі 9,99 % річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Також, із паспорту споживчого кредиту встановлено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,03 % щомісячно від початкової суми кредиту. 22 травня 2023 року позичальник [PERSON] звернулась на адресу АТ "Ідея Банк" із заявою про прийняття умов та послуг банку та того ж дня, а саме 22 травня 2023\~року між Акціонерним товариством "Ідея Банк"та [PERSON] було укладено додаткову угоду № Z75.00403.007003404/1 до кредитного договору №\~Z75.00403.007003404 від 09 вересня 2020 року, за умовами якого сторони домовились про дострокове припинення договору в разі внесення позичальником у п?ятиденний термін частини боргу за кредитом в розмірі 7 825,00 грн., а в разі повернення банку в строк не пізніше 180 календарних днів частина заборгованості, яка підлягає поверненню становить 23 475,00 грн. Докази виконання умов цієї додаткової угоди в матеріалах справи відсутні, а квитанція від 22 травня 2023 року про внесення [PERSON] на користь АТ "Ідея Банк" 4\~000,00 грн. стосується іншого кредитного договору, про що свідчить відповідна графа "призначення платежу" такої квитанції. 07 липня 2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до положень якого АТ "Ідея Банк" відступило, а ТОВ "Фінансова компанія "ЄАПБ" прийняло права вимоги до боржників первісного кредитор, в тому числі й до боржника [PERSON] . Перехід права вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "ЄАПБ" в частині кредитного договору, укладеного з відповідачем, підтверджено наданим до матеріалів справи витягом з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 07072023від 07 липня 2023\~року в сумі 72\~393,64 грн., з яких: 39\~910,82 грн.\~ заборгованість за основною сумою боргу; 6 134,59 грн. заборгованість за відсотками та 26 348,23 грн.\~ заборгованість за комісіями. Разом з тим, у якості єдиного доказу на підтвердження розміру заборгованості заявленої до стягнення, позивачем надано розрахунок, проведений ТОВ "Фінансова компанія "ЄАПБ" за період з 07 липня 2023 року по 30 листопада 2023 року, вже після закінчення строку дії договору, в якому повністю відсутня будь-яка інформація стосовно порядку нарахування суми заборгованості, періоду утворення заборгованості, відсоткової ставки, нарахування комісії, тощо. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за\~кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами у зазначеному розмірі. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. Водночас позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових розміру вимог, які мав первісний кредитор. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 39\~910,82\~грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6\~134,59 грн., а тому така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення комісії, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України "Про споживче кредитування"\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України "Про споживче кредитування"\~(09 вересня 2020\~року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020\~року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої\~статті 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених\~ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022\~року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачеві та за які банком встановлена щомісячна комісія, також матеріали справи не містять доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України "Про споживче кредитування". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Умовами п. 1.5 кредитного договору передбачено комісійну плату за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до п. 4 Паспорту споживчого кредитування, її розмір становить 3,03 %, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту. Ураховуючи наведене, оскільки відповідачеві було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,03\~% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №Z75.00403.007003404 від 09 вересня 2020 в розмірі 26 348,23 грн. є безпідставними, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1\~700,14\~грн. (46 045,41 х 2 684,00 : 72 393,64). На підставі викладеного,

Outcome: partial