Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

18 липня 2024 року позивачка звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 14 липня 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року було розірвано. У період перебування у шлюбі, а саме 27 липня 2018 року на ім`я відповідача, на підставі договору купівлі-продажу, було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником спірної квартири є [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, в тому числі і спірної квартири. Спірна квартира була придбана та оформлена на відповідача у період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час такого проживання [INFO] у сторін народився син [PERSON] , а [INFO] в них народився ще один син [PERSON] . Оскільки вказана квартира була придбана у період перебування їх у цивільних відносинах, тому позивачка вважає, що вона є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Позивачка просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 29 жовтня 2024 року від представника відповідача адвоката Філатова І.Л. надійшов відзив на позовну заяву, за яким у задоволені позову просив відмовити. В обгрунтування відмови у задоволенні позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON] спірну квартиру придбав у 2018 році за власні кошти, оскільки перебував на заробітках за кордоном, де і заробив кошти на купівлю житла для себе. У постійних та сталих відносинах з позивачкою він не перебував, оскільки більшу частину свого часу проводив за кордоном, працюючи там, що підтверджується відмітками у його закордонному паспорті. Крім того, позивачкою не надано жодних доказів про наявність з відповідачем спільного бюджету у 2018 році та доказів придбання квартири за їх спільні кошти, що є її припущенням. Щодо народження сина [PERSON] , [INFO] , під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, представник відповідача пояснив, що відповідач одружився з позивачкою 09.07.2020 року, а 23.07.2020 року відповідач написав заяву про визнання батьківства, а саме визнав себе батьком дитини, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00047540866 від 18.10.2024 року, а у 2022 році відповідач прописав у своїй квартирі дружину та дітей, що підтверджується копією будинкової книги. Також, представник відповідача вказав, що у період з 2014 по 2020 рік [PERSON] отримувала державні соціальні допомоги в управлінні соціального захисту Первомайської РВА, так як була зареєстрована в с. Катеринка Первомайського району Миколаївської області, а перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Первомайської міської ради та отримує виплати на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, з моменту реєстрації в [ADDRESS] , з 14.11.2022 року, що підтверджується копію листа управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області від 25.10.2024 року №6304/4.2.3. Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов за наведених у ньому підстав та просив його задовольнити. Позивачка пояснила, що з відповідачем вони прожили 9 років у незареєстрованому шлюбі, а зареєстрували шлюб лише 4 роки тому, разом з відповідачем придбали спірну квартиру. До визнання батьківства син [PERSON] носив прізвище « [INFO] », а по батькові було « [PERSON] ». Коли дитина йшла у перший клас подружжям спільно було вирішено зміни йому прізвище на « [PERSON] ». Представник відповідача адвокат Філатов І.Л. в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана відповідачем на власні кошти. Долучені до відзиву ним докази просив врахувати та у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. 14 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 115, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] (а.с. 7). До шлюбу та під час шлюбних відносин у сторін народилися двоє синів, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.07.2020 року та серії [NUMBER] від 08.07.2021 року (а.с. 5-6). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року у справі №484/3799/24 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 08 жовтня 2024 року. 27 липня 2018 року [PERSON] придбано однокімнатну квартиру, житловою площею 17,6 кв. м., загальною площею 31,2 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вартість квартири складає 81700,00 гривень, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчан А.С., та зареєстровано в реєстрі за № 1088 (а. с. 3-4). Пунктом 6.4 договору купівлі-продажу від 27.07.2018 року передбачено, що покупець заявляє, що в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, нерухоме майно за договором набуває в особисту приватну власність. Право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується Інофрмацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.05.2019 року №165370229, дата державної реєстрації: 27.07.2018 року, номер запису про право власності: 27236378 (а.с. 10-11). З довідки ТОВ «Еталонсервіс» №67 від 25.06.2024 року вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані відповіда, позивач та їх діти (а.с. 8). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 18.10.2024 року №00047540866 вбачається, що до актового запису №452 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі заяви про визнання батьківства №101/131-41 від 23.07.2020 року внесено зміни, а саме змінено прізвище з « [INFO] » на « [PERSON] » та змінено по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », внесено відомості про батька (а.с. 36-37). З копії будинкової книги та листа управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області від 25.10.2024 року №6304/4.2.3 вбачається, що відповідачем 14.10.2022 року приписано за адресою: [ADDRESS] , позивачку та дітей, а вже з 14.11.2022 року з моменту реєстрації перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Первомайської міської ради та отримує виплати на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, хоча у період з 2014 по 2020 рік [PERSON] отримувала державні соціальні допомоги в управлінні соціального захисту Первомайської РВА, так як була зареєстрована в с.Катеринка Первомайського району Миколаївської області (а.с. 45). З копії закордонного паспорту відповідача (а.с. 44) вбачається, що у період з 2016 по 2020 роки останній перебував на заробітках за кордоном. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із поділом майна чоловіка ті жінки, які проживали однією сім`єю і не перебували у шлюбі, а тому регулюються главою 8 СК України. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За приписами ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо іншене встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно, а тому, вирішальним фактором при визнанні майна сторін спільною сумісною власністю із подальшим його поділом є встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент набуття спірного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження факту проживання однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу [PERSON] та визнання спільною сумісною власністю спірної однокімнатної квартири, позивачкою не надано жодного доказу, окрім самого договору купівлі-продажу спірної квартири, який укладено від 27.07.2018 року саме відповідачем та вказане застереження у пункті 6.4 вказаного договору, посвідчене приватним нотаріусом, що покупець заявляє, що в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, нерухоме майно за договором набуває в особисту приватну власність. Суд зауважує на тому, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог про встановлення факту проживання сторін на час придбання спірної квартири однією сім`єю позивачкою не надано, а тому у суду відсутні підстави дійти висновку про те, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності із подальшим його поділом шляхом визнання за позивачкою права власності на частку цього майна. Сам по собі факт перебування сторін у близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період, (а саме станом на момент придбання однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,) однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки позивачем не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року, справа № 490/4949/17, провадження № 61-46210св18. Обов`язок доказування вказаних обставин лежить саме на позивачці, так як вона посилається на них як на підставу своїх вимог. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивачка - є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed