Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

31.10.2024 адвокат Єрмоленко А.В. звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] в якому просила припинити право на частку у спільному майні [PERSON] , [INFO] - на 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] , належить на праві приватної власності квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] : \~ \~ \~ \~ [PERSON] 3/4 частки квартири, на підставі: Свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1996р., виданого Акціонерним товариством відкритого типу «Гілея» та договору дарування 1/2 частки в праві приватної, спільної часткової власності на квартиру від 29.10.2024р. №6624: [PERSON] 1/4 частка житлового будинку, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1996р., виданого Акціонерним товариством відкритого типу «Гілея». Спільне використання житла із відповідачем є неможливим, виділити частку належну відповідачу в розмірі 1/4 частки є неможливим, технічної можливості добудувати, переобладнати існуючі приміщення в ізольовані квартири також немає. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з пропозиціями на обмін належної йому частини приміщення на інший об`єкт нерухомості чи його частини, але останній такі пропозиції ігнорує та не дає можливості позивачці використовувати власну частину житлового приміщення за призначенням. Сторони розірвали шлюб 26 жовтня 1999 року, після чого відповідач почав проживати окремо і в даній квартирі не проживає з 2000 року. Відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання квартири, блокує рішення щодо такого утримання, коли потрібна згода всіх співвласників, не здійснює капітальний ремонт квартири, таким чином можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказаний правовий висновок міститься у: Постанові Верховного Суду України від 23.11.2016р. у справі №357/11232/14-ц; Постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16; Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-68цс14, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом. У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401629343 від 30.10.2024р. за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, припинення права власності на частку квартири відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Звіту про оцінку майна 1/4 частини квартири, експертна грошова оцінка (ринкова вартість) 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки без врахування ПДВ, становить 14 223,00 грн. В підготовче засідання позивач не з`явилась, а її представник адвокат Єрмоленко А.В. надала заяву з проханням розглядати справу без участі її та позивачки, а позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, але надав заяву в якій просить розглядати справу без його участі та відповідача, і проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Ст. 200 ч.3 ЦПК України передбачає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі викладеного, враховуючи відсутність обґрунтованого сумніву у визнанні обставин справи, суд знаходить доведеними позовні вимоги та такими, що підлягають задоволенню, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України.

Outcome: approved