Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 23 вересня 2024 року позивач звернувся з позовом до відповідачів, як співвласників квартири [ADDRESS] , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з з 01 жовтня 2015 року по З0 червня 2024 року. Позовні вимоги обґрунтовані систематичним невиконанням відповідачами своїх обов`язків щодо оплати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а також додаткових послуг, таких як обслуговування вузлів комерційного обліку та абонентське обслуговування. Крім основного боргу, позивач вимагає стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як компенсації за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. [PERSON] позов визнала, просила розстрочити виконання рішення на 12 місяців. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. Судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України). УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА Відповідно до пункту другого частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належить комунальна послуга, зокрема, з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Ці послуги у м. Києві надає позивач. Відповідачі, як власники квартири [ADDRESS] , є індивідуальними споживачами. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII). У газеті «Хрещатик» у 2014 році було оприлюднено публічний договір, з яким автоматично погодились усі споживачі послуг централізованого водопостачання та водовідведення, наданих ПАТ «АК «Київводоканал». Договір встановлював умови надання послуг, порядок оплати та відповідальність сторін. У 2021 році цей договір було оновлено, проте основні його положення залишились незмінними. Обидва договори передбачають щомісячну оплату за послуги не пізніше 20 числа наступного місяця. Отже, споживачі зобов`язані здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця. Також споживач має обов`язок здійснити плату за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за і (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (пункт 6 частини першої статті 1, частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII). Відповідачі систематично порушували свої договірні зобов`язання, не сплачуючи своєчасно за надані комунальні послуги. Як наслідок, у них виникла значна заборгованість, яку суд визнає обґрунтованою, а саме за період з з 01 жовтня 2015 року по 30 червня 2024 року у сумі 53 038,60 грн; заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у сумі 6,78 грн; заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у сумі 1 317,53 грн, яка підлягає стягненню з них солідарно. Крім основного боргу, відповідачі зобов`язані також відшкодувати збитки, пов`язані зі знеціненням грошових коштів внаслідок інфляції в розмірі 22 946,26 грн, а також сплатити 3 %. річних в розмірі 5 138,26 грн. Оскільки відповідачі не оспорили розрахунок заборгованості, не надали докази, які підтверджують оплату послуг, а відповідачка визнає позов, суд ухвалює рішення про стягнення з відповідачів заборгованості, пені та інфляційних втрат повністю. Відповідачка просить розстрочити виконання рішення на 12 місяців, посилаючись на те, що має намір добросовісно та добровільно виконати рішення суду, але не має можливості виконати рішення суду повністю одним платежем, враховуючи незадовільний матеріальний стан та неможливість працевлаштуватися в умовах сьогодення, що є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення. Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України). Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу. Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України). Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).) Суд, беручи до уваги соціальний аспект та ті, виклики, що постали перед українським суспільством внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації, що призвело до значного погіршення матеріального становища більшості громадян, у тому числі й відповідача, вирішив розстрочити виконання судового рішення за клопотанням відповідача на максимально можливий строк. Суд, розглянувши справу з урахуванням інтересів як кредитора, так і боржника, прийняв рішення про надання відповідачу розстрочки виконання рішення. Суд бере до уваги, що кредитор (позивач) має право на виконання судового рішення та отримання коштів за надані послуги і це впливає на добробут населення. Водночас, суд бере до уваги також те, що відповідачі опинилися у скрутному матеріальному становищі і потребують часу для виконання свого боргового зобов`язання. Негайне виконання рішення може призвести до несправедливих наслідків для боржника. Суд вважає, що розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання боржником своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог кредитора, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими міркуваннями. Розподіл судових витрат Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову (частина перша, пункт 1 перший частини другої статті 141 ЦПК України). Солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 45,00 грн з кожного порівну.

Outcome: approved