Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

10.10.2023 представник АТ «ПУМБ» - Височин Є.М. звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 237692,26гривень, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 3565,39гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: 1) 29.05.2020 кредитний договір №2001600288201 (видано кредит у сумі 93646 грн); 2) 30.07.2021 кредитний договір №1001935936701 (видано кредит у сумі 72000 грн). Вказує, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 05.07.2023 складає: 1) по кредитному договору від 29.05.2020 №2001600288201 148555,48гривень, з яких: 93645,92гривні заборгованість за кредитом; 54909,56гривень заборгованість за процентами; 0 гривень заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 30.07.2021 №1001935936701 89136,78гривень, з яких: 53561гривень заборгованість за кредитом; 6,73гривень заборгованість за процентами; 35569,05гривень заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 05.07.2023 склала 237692,26гривень. Зазначає, що позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану суму заборгованості та витрати зі сплати судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року справа передана для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 09.11.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 12.12.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Гусєва П.В. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає наступне. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору 1001935936701 від 30.07.2021 року, то, зокрема, вказує, що в договорі №1001935936701 від 30.07.2020 року відповідач своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, проте банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору, а отже дана комісія Банком нарахована неправомірно та не може бути стягнути з відповідача. Крім того з розрахунку позивача, можна зрозуміти, що відповідачем вже сплачено у зв`язку з нарахування комісії кошти у розмірі 14 159,90, а тому дана комісія повинна бути зарахована у рахунок погашення заборгованості. Отже, відповідач за вказаним кредитом повинен сплатити кошти у розмірі 53 561,00 грн. (тіло кредиту) мінус 14159,90 (сплачена, нарахована неправомірно, комісія), що становить 39401,10 та саме таку суму повинен повернути відповідач у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором 1001935936701 від 30.07.2021 року з урахуванням чого заявлена стягнення відсотків є неправомірним. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору 2001600288201 від 29.05.2020 року, то в даному випадку, представник відповідача, звертає увагу суду, що згідно розрахунку заборгованості та виписки наданої позивачем, не можливо встановити, яка саме сума кредиту було надано відповідачу та що є сумою нарахування для стягнення такої заборгованості. З наданого АТ «Перший Український Міжнародний банк» розрахунку вбачається, що станом на 05.07.2021 включно заборгованість відповідача за даним кредитним договором №2001600288201 перед банком становить 148 555,48 грн, з яких: 93 645,92 грн - заборгованість за кредитом; 54 909,56 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом. Водночас з наданого розрахунку неможливо встановити період нарахування заборгованості та загальну суму заборгованості, оскільки в самому розрахунку вказано про виплату кредиту відповідачем, але водночас - ці кошти не зараховувалися позивачем в рахунок погашення заборгованості, зокрема це можна побачити за датою 27.01.202 року за яким станом на цю дату борг по тілу складає 155 677,00 грн. та є фактичне погашення 154623,59 грн., але виходить різниця 93 645,92 грн. Тобто в даному випадку, позивачу потрібно належним чином обґрунтувати розрахунок заборгованості (тіло кредиту при погашеній заборгованості) та суму заборгованості по відсоткам (яким чином були нараховані та яку саме). Таким чином, вимоги щодо стягнення суми заборгованості потрібно належним чином обґрунтувати щодо суми відсотків та тіла кредиту при погашенні заборгованості. В судове засідання представник позивача АТ «ПУМБ» не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати у відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гусєв П.В. в судове засідання не з`явилися, були своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2020року між позивачем Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Заяви №2001600288201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.7), яким відповідачеві було надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення Банком. За умовами вказаного кредитного договору відповідачеві відкрито на його ім`я поточний рахунок у гривнях, на який встановлено кредитний ліміт у сумі 5000гривень, та надано кредитну картку. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії Кредитного ліміту 12 місяців з дня надання Кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Стандартна процентна ставка складає 47,88%, реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Згідно розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «ПУМБ» за кредитним договором №2001600288201 від 29.05.2020 станом на 05.07.2023 заборгованість за тілом кредиту становить 93645,92гривні, заборгованість за відсотками становить 54909,56гривень, комісія 0 гривень. Загальна сума заборгованості становить 148555,48гривень. Крім того, 30 липня 2021року між позивачем Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Заяви №1001935936701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким відповідачеві було надано споживчий кредит на загальні споживчі цілі на суму 72000гривень на строк 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розмір процентної ставки 0,01%річних (а.с.4). Згідно розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «ПУМБ» за кредитним договором №1001935936701 від 30.07.2021 станом на 05.07.2023 загальний розмір заборгованості складає 89136,78гривень, з яких: заборгованість по сумі кредиту 53561гривень, заборгованість по процентам 6,73гривні, заборгованість по комісії 35569,05гривень. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією Заяви №1001935936701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.07.2021(а.с.4,5); копією паспорта споживчого кредиту від 30.07.2021 (а.с.5); копією паспорта громадянина України відповідача [PERSON] , РНОКПП та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.6,8,9); копією Заяви №2001600288201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.05.2020 (а.с.7); копією паспорта споживчого кредиту від 29.05.2020 (а.с.8); копіями публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.10-30); копіями письмових вимог (повідомлень) від 05.07.2023 (а.с.31,32); довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору №2001600288201 від 29.05.2020 (а.с.34); копією платіжної інструкції від 30.07.2021року (а.с.34); розрахунками заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «ПУМБ» за кредитними договорами №1001935936701 та №2001600288201 (а.с.35-39); виписками з особового рахунку [PERSON] з 30.07.2021 по 05.07.2023 та з 29.05.2020 по 05.07.2023 (а.с.39-51). Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст.634ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Частиною першоюстатті 1048ЦК Українивизначено,що позикодавецьмає правона одержаннявід позичальникапроцентів відсуми позики,якщо іншене встановленодоговором абозаконом.Розмір іпорядок одержанняпроцентів встановлюютьсядоговором.Якщо договоромне встановленийрозмір процентів,їх розмірвизначається нарівні обліковоїставки Національногобанку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1001935936701 від 30.07.2021, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «ПУМБ» за кредитним договором №2001600288201 від 29.05.2020 станом на 05.07.2023 заборгованість за тілом кредиту становить 93645,92гривні, заборгованість за відсотками становить 54909,56гривень, комісія 0 гривень. Загальна сума заборгованості становить 148555,48гривень. Суд враховує вказаний розрахунок, оскільки такий підтверджений також і випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] з 29.05.2020 по 05.07.2023 із рухом коштів по рахунку відповідача (а.с.41-51), та крім цього такий не спростований відповідачем із поданням відповідного свого розрахунку або будь-яким іншим доказом. Суд вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів та розмір заборгованості. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Отже, надані позивачем докази про розмір заборгованості не спростовані належними та допустимими доказами. Враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору належним чином своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконує, внаслідок чого має заборгованість за кредитним договором №2001600288201 від 29.05.2020 у розмірі 148555,48гривень, яка в добровільному порядку відповідачем не погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1001935936701 від 30.07.2021, суд виходить з наступного. У пункті 5 заяви №1001935936701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99 %. Вид цієї комісії та її розмірі визначено також у підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту. Позивачем до позовної заяви додано публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у пункті 5.7.3. частини 5. «Умови надання споживчого кредиту» розділу ІІ «Послуги Банку» якої визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за такі послуги Банку: (1) списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, (2) розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, (3) надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20). Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( erga omnes ). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Висновок щодо нікчемності положень кредитних договорів, укладених фізичними особами з АТ «ПУМБ», які передбачають обов`язок позичальника сплачувати банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості, після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» викладено в постанові Верховного Суду від 25січня 2023року у справі №752/4008/20 (провадження № 61-11866св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Таким чином умови кредитного договору, які передбачають необхідність щомісячної сплати позичальником фіксованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за цією комісією в розмірі 35569,05гривень. З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи нікчемність положень укладеного між сторонами кредитного договору щодо необхідності сплати позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості, з метою захисту майнових прав позичальника (відповідача), а також його інтересу у правовій визначеності, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зарахувати сплачену відповідачем комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 14375,91грн. (згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості) в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту, і на цю суму зменшити розмір заборгованості такої. Відтак, оскільки загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становить 53561,00гривень, заборгованість за процентами 6,73гривні, з урахуванням того, що сплачена відповідачем на підставі нікчемних положень кредитного договору комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 14375,91гривень судом зараховується як погашення заборгованості за тілом кредиту, то до стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором №1001935936701 від 30.07.2021року підлягає сума в розмірі 39191,82гривня (53561,00-14375,91+6,73=39191,82). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2001600288201 від 29.05.2020року в розмірі 148555,48гривень та заборгованість за кредитним договором №1001935936701 від 30.07.2021року в розмірі 39191,82гривня, а всього заборгованість в сумі 187747,30 гривень. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ними судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: загальна сума задоволених вимог позивача складає 187747,30 гривень, ціна позову 237692,26 гривень, судовий збір 3565,39 гривень, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача - 2816,21гривень (3565,39х187747,30/237692,26=2816,21).

Outcome: partial