Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 19 серпня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6263226 від 11.01.2023. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 53 805,00 грн. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право вимоги позивачу. Відповідачка своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка двічі у судове засідання не з`явивлася, була повідомлена належним чином про судове засідання. Суд надсилав ухвалу, позовну заяву з додатками та повідомлення про виклик до суду на адресу відповідачки, що є зареєстрованим місцем проживання відповідачки. Поштовий конверт повернуто з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання є належним повідомленням (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини першої, другої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Системне тлумачення частини четвертої статті 223, частини першої статті 280 ЦПК України свідчить, що вирішення питання щодо проведення заочного розгляду справи належить до дискреційних повноважень суду. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надіслав лист стосовно переказу коштів на карту відповідачки. 18.12.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну назви учасника справи. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 19 грудня 2024 року суд згідно зі статтею 281 ЦПК України постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 «Заочний розгляд справи». Судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України). ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН 11.01.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 6263226, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 15000,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою відсотків кожні 30 днів та стандартною процентною ставкою 1.99% в день. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язання за договором виконало та надало їй кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідка ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" про перерахування коштів додається. Відповідно до листа № 20.1.0.0.0/7-241115/42476-БТ від 20.11.2024, виданого АТ КБ «ПриватБанк» 11.01.2023 здійснено переказ коштів на суму 15000,00 грн на картку № [NUMBER] . 27.11.2023 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивач уклали договір факторингу № 27.11/23-Ф, згідно з яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги щодо осіб, які були боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 6263226 від 11.01.2023. Відповідно до витягу з реєстру боржників за кредитними договорами позивач набуває право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 6263226 від 11.01.2023 в загальному розмірі 41 865,00 грн. Позивачем нараховано проценти у розмірі 11940,00 грн за 40 календарних днів (27.11.2023 - 05.01.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 15000 грн * 1,99% = 298,5 грн*40 календарних днів = 11940 грн. Відповідачка має заборгованість - 53 805,00 грн, яка складається з наступного: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38 805,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивач змінив найменування з «Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАНСТ Україна»» на ««Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (доказ рішення № 251124/1 від 25.11.2024). ОЦІНКА СУДУ Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512, стаття 514 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв`язку з укладенням договорів факторингу позивач набув право вимоги за кредитним договором № 6263226 від 11.01.2023. Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідачка отримала кредитні кошти, користувалася ними, зобов`язання щодо їх повернення не виконала. Відповідачка у суді розрахунок заборгованості не спростувала, докази погашення кредитної заборгованості не надала. Позивач довів, що у зв`язку з неповерненням кредитних коштів у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 53 805,00 грн, яку відповідачка має сплатити позивачу, як новому кредитору. Вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у розмірі 53 805,00 грн є обгрунтованими. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях): - договір про надання правничої допомоги №10/07-2023; - звіт про надання правової допомоги згідно з договором № 10/07-2023 від 10.07.2023 на суму 10 000,00 грн (10 год.), що складається з збору та аналізу доказів та документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви; подання позовної заяви до суду; - платіжна інструкція № 5833 від 09.09.2024 на суму 10 000,00 грн, призначення платежу «Сплата за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кр. дог. № 6263226 [PERSON] згідно р/ф №1090/04/07 від 04.07.2024р. Без ПДФ.». У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина пята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). З огляду на те, що відповідачка клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляла, а їх понесення позивачем підтверджується доказами у справі, суд виснував про необхідність відшкодувати судові витрати позивачу повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved