Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У листопаді 2024 [PERSON] ,в інтересах якого діє Митровка Я.В., звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1), Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі по тексту ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідач 2) про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 28.12.2021 в межах населеного пункту с. Гребля (вул. Головна) Хустського районуЗакарпатської області мала місце дорожньо-транспортна пригода(далі по тексту ДТП) за участі транспортного засобу SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , надалі змінений на 075051В, VIN-код [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (рідного брата позивача - [PERSON] ) та транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб - SKODA OCTAVIA належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу. Закарпатський апеляційний суд, досліджуючи обставини вказаної ДТП, у постанові від 23.02.2024 у справі № 301/181/22 констатував, що умовами настання ДТП не можна вважати дії водія [PERSON] оскільки апеляційним судом не встановлено, що водій [PERSON] , через неуважність чи інші причини, не встежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну. Окрім того, докази які містять матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування або маневру об`їзду перешкоди. За таких обставин, зі змісту постанови Закарпатського апеляційного суду випливає, що причиною ДТП стали саме обставини недотримання [PERSON] правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом VOLKSWAGEM CRAFTER, д.н.з. [NUMBER] . При цьому, такий висновок зроблено судом на підставі висновку експерта від 09.03.2022, де вказано, що в заданій дорожній ситуація відповідач 1 повинен був керуватися вимогами пунктів 9.9-9.11, 15.14 та 19.4 Правил дорожнього руху України. Водночас саме недотримання відповідачем 1 вказаних вимог ПДР України стало причиною спірної ДТП та пошкодження належного позивачу транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , відповідно до акту виконаних робіт № Fo-K-0000397 від 31.01.2022 становить 34 847 гривень. Згідно відомостей із сервісу перевірки чинності полісу страхування цивільно-правової відповідальності на момент спірної ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом № 203486171. З огляду на вищевказане, позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про страхове відшкодування від 29.08.2024 та заявою про надання додаткових документів від 20.09.2024. Однак, листом від 26.09.2024 відповідач 2 повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на пропуск строку подання такої заяв. Позивач не погоджується із такою відмовою у виплаті страхового відшкодування, а тому звертається до суду. За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2\~600,00 гривень майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп`на користь [PERSON] 32\~247,00 грн майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пропорційно до розміру заявлений позовних вимог. Ухвалою суду від 20.11.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з участю сторін. Згідно даної ухвали відповідачам встановлений строк не менше п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали для подання відзиву на позов. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. Представник ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач не надав страховику для огляду належний йому транспортний засіб в пошкодженому стані після ДТП, а звернувся до страхової компанії лише 18.09.2024, коли автомобіль вже було відремонтовано. Також вимога позивача про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу є неправомірною. Розмір страхового відшкодування не підтверджений належними та допустимими доказами. Крім того, факт настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] , що робить ДТП страховим випадком, наразі не встановлений. У відповіді на відзив позивач зазначає про суперечливу та недобросовісну поведінку відповідача 2, оскільки спочатку позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування через пропуск строку звернення із заявою про страхове відшкодування, а у відзиві страхова компанія вже посилається на неможливість встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Доводи відповідача 2 про не проведення ним огляду транспортного засобу ніяким чином не спростовують обґрунтованість позовних вимог. Також факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; вина відповідача 1 підтверджується змістом постанови Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2024 у справі № 301/181/22 та висновком експерта від 09.03.2022; розмір шкоди підтверджується документами станції технічного обслуговування; причинний зв`язок між порушенням відповідачем 1 ПДР та заподіяною позивачем шкодою очевидно випливає із змісту постанови Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2024 у справі № 301/181/22, висновку експерта від 09.03.2022 та документів станції технічного обслуговування, де роботи та матеріали з відновлювального ремонту повністю відповідають характеру пошкоджень, які були отримані внаслідок спірної ДТП. Неповідомлення позивачем про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. У додаткових поясненнях представник відповідача 2 відхиляє викладене у відповіді на відзив щодо суперечливої та недобросовісної поведінки відповідача 2, оскільки право заперечувати проти позову передбачено цивільним процесуальним законодавством України. Зазначає, що постанова Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2024 у справі № 301/181/22 та висновок експерта від 09.03.2022 не підтверджують вину відповідача 1 у вчиненні ДТП. Також позивач не повідомив страховика про ДТП, не надав на огляд належний йому транспортний засіб в пошкодженому стані після ДТП для визначення розміру відшкодування згідно Закону, тому є підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки згоди між страховиком та позивачем про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування досягнуто не було. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник позивача Митровка Я.В. просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Представник ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без участі представника. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що\~28.12.2021 в межах населеного пункту с. Гребля (вул. Головна) Хустського району Закарпатської області, на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів, мала місце ДТП за участі транспортного засобу SKODA OCTAVIA, д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2024 у справі №301/181/22 провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Апеляційний суд констатував, що умовами настання ДТП не можна вважати дії водія [PERSON] оскільки апеляційним судом не встановлено, що водій [PERSON] , через неуважність чи інші причини, не встежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну. Окрім того, докази які містять матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування або маневру об`їзду перешкоди (а.с. 16-24). Апеляційним судом досліджено висновки експерта Маргіти В.І. № СЕ-19/107-22/1633-ІТ від 09.03.2022 та № СЕ-19/107-22/8852-ІТ від 21.11.2022, які співпадають. Із вказаних висновків слідує, що: 1) В заданій дорожній ситуації водій автомобіля VOLKSWAGEN-Crafter р/н [NUMBER] повинен керуватися вимогами пунктів 9.9-9.11, 15.14 та 19.4 Правил дорожнього руху України. 2) При умові, що водій автомобіля марки SKODA-Octavia р/н [NUMBER] мав можливість виявити перешкоду - стоячий автомобіль VOLKSWAGEN-Crafter р/н [NUMBER] на відстані 15 метрів, то з технічної точки зору, водій автомобіля марки SKOD A-Octavia р/н [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості зупинити свій транспортний засіб в момент об`єктивного виявлення перешкоди шляхом застосування екстреного гальмування і не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування маневру. Так, у висновку експерта Маргіти В.І. № СЕ-19/107-22/1633-ІТ від 09.03.2022 констатовано, що з технічної точки зору у діях водія [PERSON] не вбачалося жодних порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настання цієї дорожньо-транспортної пригоди, крім того експерт констатував, що у даній дорожній обстановці [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Також експерт зазначив, що технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди полягала у дотриманні водієм [PERSON] вимог пунктів 9.9-9.11, 15.14 та 19.4 Правил дорожнього руху України (а.с.25-30). За таких обставин, саме недотримання [PERSON] вказаних вимог ПДР України стало причиною спірної ДТП та пошкодження належного позивачу транспортного засобу. А тому твердження відповідача 2 про те, що факт настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] , що робить ДТП страховим випадком, не встановлено жодними належними та допустимими доказами є безпідставним. Верховний Суду у постановах від 14.09.2022 у справі № 441/756/18, від 04.03.2020 у справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. При цьому, відсутність притягнення відповідача 1 до адміністративної або кримінальної відповідальності за наслідками спірної ДТП пов`язано виключно із неправильною кваліфікацією події спірної ДТП працівниками правоохоронного органу у частині визначення винної особи. Транспортний засіб - SKODA OCTAVIA належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14, 15). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором (полісом) №ЕР-203486171, ліміт за шкоду, заподіяну майну 130\~000,00 грн , розмір франшизи 2\~600,00 грн (а.с. 31, 48-49). Згідно акту виконаних робіт №Fo-K-0000397 від 31.01.2022 ТОВ «Форвард Автоцентр» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , становить 34\~847,00 грн (а.с. 41-42). Позивач звернувся до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про страхове відшкодування від 29.08.2024 та заявою про надання додаткових документів від 20.09.2024 (а.с. 32-34, 37), однак згідно листа від 26.09.2024 відповідач 2 повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.39-40). У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц зазначено, що «...Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідкамиДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже оскільки сума франшизи страховиком не відшкодовується, то обов`язок з відшкодування розміру франшизи покладається на винну особу. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого манна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, згідно акту виконаних робіт № Fo-K-0000397 від 31.01.2022 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , становить 34 847 грн. Вказаний акт виконаних робіт є належним доказом розміру заподіяної позивачу шкоди внаслідок пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу. Посилання відповідача 2 на те, що розмір заподіяної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу може бути визначено лише на підставі звіту (акту) про оцінку майна або висновку експерта, у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є неправильним. Верховний Суд у постановах від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, від 13.03.2018 У справі № 910/9396/17 чітко вказує, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ. За таких обставин, документи станції технічного обслуговування є належними доказами розміру заподіяної позивачу шкоди. Доказів, які б вказували на інший розмір відновлюваного ремонту належного позивачу автомобіля, відповідачем 2 до суду надано не було. Також ґрунтуються на припущеннях і доводи відповідача 2 у частині необхідності застосування у спірних правовідносинах до транспортного засобу позивача коефіцієнта зносу. Так, згідно з пунктами 7.37 та 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (наказ Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092) коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТ3, строк експлуатації яких не перевищує 7 років - для інших легкових КТ3. Згідно свідоцтв про реєстрацію ТЗ датою випуску транспортного засобу позивача є 2018 рік. Тобто як на момент спірної ДТП та проведення ремонту належного позивачу автомобіля, так й на цей момент - при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу відсутні підстави враховувати коефіцієнт зносу. Вищенаведене дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Оскільки розмір завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП (34 847 гривень) є більшим за розмір страхового відшкодування (32 247 грн), який розрахований за віднімання розміру франшизи (2\~600,00 грн), різниця між такими сумами підлягає стягненню з відповідача 1 як винуватця ДТП. Що стосується строку звернення із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №714,67147/66/17 (провадження № 14-9520) зазначено, що «право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження N? 12-104гc18). Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку». Враховуючи тривалий розгляд справи про адміністративне правопорушення (протягом 2022-2024 років) та помилку працівників поліції у кваліфікації винуватця спірної дорожньо-транспортної пригоди при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, причини не звернення до страховика протягом річного строку очевидно не залежали від волі позивача як особи, щодо якої вживалися заходи щодо притягнення до адміністративної відповідальності за наслідками спірної ДТП, а тому позивач не втратив право на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок відповідної ДТП. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню 2\~600,00 грн майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а з відповідача 2 на користь позивача 32\~247,00 грн майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 72,67 грн; з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 896,29 грн. Водночас питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено в порядку, визначеному ст. 246 ЦПК України, оскільки сторона зробили про це заяву відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved