Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У березні 2024 року представник позивача адвокат Семененко А.О. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 28.04.2021 року у м. Дніпро, вул. Старокозацька, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , та транспортного засобу «KIA» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано матеріальних збитків. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тоді як цивільно-правова відповідальність водія іншого транспортного засобу [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 192478137, на момент ДТП дійсний. З метою отримання відшкодування власник транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування від 29.04.2021 року. На підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] № 2804211 з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесення пошкоджень автомобілю «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] в ДТП, довідки № 1 від 12.08.2021 року та наказу МТСБУ позивач здійснив регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 54\~797,58 грн. Загальний розмір витрат, понесених МТСБУ, з урахуванням витрат на оплату послуг оцінювача у розмірі 1542,00 грн., складає 56 339,58 грн. Таким чином, оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то згідно із приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача щодо відшкодування витрат. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу у загальному розмірі 56\~339,58 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у прохальній частині позову просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, 13.05.2024 року відповідач з`явився до суду та письмово просив відкласти розгляд справи, а також надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи. Того ж дня відповідач отримав судову повістку, копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками, що підтверджується його розпискою, яка була написана ним на його ж заяві, однак в подальшому у судові засідання не з`явився, хоча був обізнаний про існування вказаної цивільної справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. В силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України суд визнає, що відповідач не з`явився до суду повторно без поважних причин. Згідно із ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 28.04.2021 року у м. Дніпро, вул. Старокозацька, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , та транспортного засобу «KIA» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано матеріальних збитків. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Згідно із ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина відповідача [PERSON] встановлена та в порядку ст.\~82\~ЦПК України доказуванню не підлягає. Власником транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , [PERSON] (а.с. 11). На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 7), тоді як цивільно-правова відповідальність водія іншого транспортного засобу [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 192478137, на момент ДТП дійсний (а.с. 8). У зв`язку з настанням вищевказаної події власник транспортного засобу«Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , [PERSON] , з метою отримання страхового відшкодування, своєчасно звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування від 29.04.2021 року (а.с. 9, 10). Згідно звіту № 2804211 з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесення пошкоджень автомобілю «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] в ДТП, який було складено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , матеріальний збиток, заподіяний власнику транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 54 797,57 грн. (а.с. 12-33). У зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ на підставі довідки № 1 від 12.08.2021 року та наказу МТСБУ (а.с. 35) здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 54 797,58 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 20.08.2021 року (а.с. 36). Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг оцінювача у розмірі 1\~542 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 22.06.2021 року (а.с. 34). Загальний розмір витрат, понесених МТСБУ, з урахуванням витрат на оплату послуг оцінювача, складає 56\~339,58 грн. В добровільному порядку вказані витрати відповідачем компенсовані позивачу не були. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом, у даному випадку, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання вказаних правовідносин. Згідно із ст. 39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На підставі п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний номер [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 192478137, страховик ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» дійсний на момент ДТП (а.с. 8). Згідно із ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як було встановлено судом, у зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону, МТСБУ, на підставі відповідних документів здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 54\~797,58 грн. (а.с. 36). Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який всупереч вимогам Закону на час події керував транспортним засобом без діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Відповідно до ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів відшкодування вказаної матеріальної шкоди чи то заперечень з приводу суми страхового відшкодування. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги МТСБУ законні та обґрунтовані, а, отже підлягають задоволенню. Крім того, МТСБУ понесло витрати за оплату послуг оцінювача в розмірі 1 542 грн. Вищенаведені витрати знаходяться в причинному зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з вини відповідача, а тому мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу у загальному розмірі 56 339,58 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028 грн. (а.с. 4) покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved