Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, у якому зазначив, що 04 серпня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2018 року шлюб між ними розірвано. На момент розірвання шлюбу всі троє дітей проживали разом із [PERSON] , спору щодо їхнього місця проживання між колишнім подружжям не виникало. Під час проживання із дітьми відповідач почала вести асоціальний спосіб життя, діти не отримували належного догляду зі сторони матері, якого вони потребують та мають право отримувати відповідно до закону. Із 2021 року двоє синів, [PERSON] та [PERSON] виявили бажання проживати разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Натомість донька [PERSON] виявила бажання надалі проживати разом із матір`ю, [PERSON] . Оскільки на цей час донька пропускає заняття в школі, не звертається до лікарів за потреби, фактично живе в неналежних умовах, мати негативно впливає на доньку, замість того, щоб навчатися і розвиватися, виконує функцію доглядальниці за маленьким братиком (сином відповідача), що в майбутньому може вплинути на дитину під час формування її бачення родинних та сімейних зв`язків і стосунків. Таким чином, враховуючи інтереси дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позивач прохає суд визначити їхнє проживання, вказавши, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживатимуть разом із батьком, [PERSON] . Ухвалою Зінківського районного суду Полтавської області від 09 травня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 липня 2024 року задоволено заяву про відвід судді Тесленко Т. В. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 липня 2024 року прийнято справу до розгляду. Відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про залучення до участі у справі представника [PERSON] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] і його представник, адвокат Бердніченко О. П. у судовому засіданні позов підтримали та прохали його задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та прохала залишити доньку проживати разом із нею. Представники третіх осіб: відділу служби у справах дітей та сім`ї» Зіньківської міської ради Полтавської області служба у справах дітей апарату виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області в судовому засіданні прохали позов задовольнити та визначити місце проживання усіх трьох дітей із матір`ю. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-16). На момент народження дітей батьки перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище [PERSON] (а.с. 13). На момент розірвання шлюбу між сторонами спору про місце проживання неповнолітніх дітей не виникало. Діти проживали разом із матір`ю, [PERSON] . Згідно витягу № 10-24/412 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, за вказаною адресою зареєстрований батько позивача - [PERSON] , який є власником будинку, і мати позивача - [PERSON] (а.с. 20). Із червня 2021 року з [PERSON] фактично проживають без реєстрації його діти: син [PERSON] , 2008 року народження та син [PERSON] , 2011 року народження, що підтверджується актом встановлення факту проживання від 05.04.2024 року (а.с. 19). Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Зіньківської міської ради на підставі звернення [PERSON] складено акт обстеження умов проживання родини за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживає батько дітей, [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , а також дідусь [PERSON] , 1950 року народження і бабуся [PERSON] , 1956 року народження. У будинку наявна електрика, водовідведення, є можливість опалювати дровами, наявне майно та предмети побутового вжитку. Продукти харчування в достатній кількості. Діти мають окрему кімнату, де є окремі спальні місця, а також місця для навчання, забезпечені всім необхідним для всебічного розвитку. Забезпечені одягом та взуттям. Діти з повагою ставляться до батька, дідуся та бабусі, відчувають підтримку та захист. За місцем проживання батька створені всі належні умови для дітей, батько належним чином займається вихованням та утриманням дітей, які з 2021 року проживають разом із ним (а.с. 21-22). Також судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2021 року по 23.06.2023 року навчався у Зіньківському опорному ліцеї імені М. К. Зерова Зіньківської міської ради (з 8 по 10 клас). З 01.09.2023 року по теперішній час навчається в РЦ ПТО м. Зіньків Полтавської області (а.с. 17). [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2021 року по теперішній час навчається у Зіньківському опорному ліцеї імені М. К. Зерова Зіньківської міської ради (а.с. 18). [PERSON] офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (а.с. 24). Виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відсутні (а.с. 23). Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 995/23, за результатами огляду [PERSON] психіатричні, у тому числі спричиненні вживанням психоактивних речовин, протипоказання відсутні (а.с. 25). Також судом установлено, що малолітня донька, [PERSON] , [INFO] на цей час проживає разом із матір`ю, [PERSON] . Згідно довідки-характеристики, виданої Світлогірським старостинським округом Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 03.09.2024 року № 16.05-33/94, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання за вказаною адресою [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони: постійні скарги від сусідів про недогляд та неналежне виховання дітей, діти своєчасно не нагодовані, часто залишаються вдома одні без нагляду, в будинку брудно, вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, на зауваження не реагує (а.с. 136). Службою у справах дітей апарату виконавчого комітету Кобеляцької міської ради складено акт обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживає та має постійне місце реєстрації: мати дітей, [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Житло розміщене на першому поверсі, одноповерхового будинку, складається з 2 кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати. На подвір`ї будинку не прибрано. До будинку підключена електроенергія, водопостачання, пічне опалення. У будинку наявні необхідні меблі та побутові електроприлади. Кімнати неприбрані, брудно, потребують косметичного ремонту. Для дітей відведена окрема кімната, але на даний час необлаштована. Діти мають спальні місця, куточок для навчання. Наявний одяг і взуття. Продукти харчування в обмеженій кількості (а.с. 181-182). Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи № 161 за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та висновку оцінки потреб сім`ї, [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] , [INFO] та сином, [PERSON] , [INFO] . Основними чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є безробіття, малозабезпеченість, сім`я потребує послуги соціального супроводу для подолання чи мінімізації складних життєвих обставин, які впливають на стан здоров`я і потреби дітей - [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей готова підтримувати дітей, усвідомлює наявність проблем та готова до співпраці для їх вирішення (а.с. 174-180). Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 06.09.2024 року № 48 затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] (а.с. 132-135). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] показала суду, що є сусідкою [PERSON] та має доньку такого ж віку як і [PERSON] . Дівчина охайна, доглянута, але схильна говорити неправду та часто пропускає школу. Досить часто бачить як [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Які умови проживання для дітей у сторін не знає. Однак був випадок, коли діти відповідачки: донька і молодший син залишились вночі дома самі та вона зверталась до соціальних працівників. Також їй відомі випадки, що малолітній син відповідачки дитячий садок не відвідує і втікав із дому (не менше чотирьох разів), тобто діти залишаються без нагляду. Свідок [PERSON] показав суду, що є хрещеним батьком [PERSON] . Неодноразово бачив [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння у громадських місцях. Часток спілкується по телефону з позивачем, який скаржиться на поведінку відповідача та висловлює переживання за доньку [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні, в присутності психолога [PERSON] , повідомила, що проживає разом із мамою і молодшим братом. Мама забезпечує її необхідними речами. Із старшими братами та батьком спілкується по телефону. Бажає проживати з мамою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є провідним фахівцем із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Кобеляцької міської ради. Неодноразово приїздила до місця проживання відповідача: [PERSON] та її малолітніх дітей як до сім`ї, яка опинилась у складних життєвих умовах. Однак основними чинниками, що спричиняють СЖО є безробіття, малозабезпеченість, судовий процес по визначенню місця проживання дітей. Сім`я потребує соціального супроводу для подолання чи мінімізації складних життєвих обставин, мати усвідомлює наявність проблеми. При виїзді також установлено, що в помешканні брудно, потребує косметичного ремонту. Допитані в судовому засіданні, в присутності педагога [PERSON] неповнолітні діти: [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що проживають із батьком, забезпечені необхідними речами та бажають і далі проживати з батьком. До матері їздять, однак проживати з нею не бажають. У матері відсутні належні умови для проживання, продукти харчування у обмеженій кількості, іграшки для менших дітей розкидані, безлад у будинку та на подвір`ї. У статтях 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, питання про визначення місця проживання має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. За змістом ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається, що висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц). Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17. Статтею 155 СК України передбачено, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд визначаючи місце проживання дитини, також має з`ясувати, де фактично перебуває та проживає дитина на час розгляду справи, та встановити умови її проживання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2024 року у справі №484/1402/20). Суд має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є працездатним, має належні умови для проживання та виховання дітей - [PERSON] та [PERSON] , за місцем проживання дітей батьком забезпечені та створені належні умови для їх проживання, розвитку та комфорту, а також те, що в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала щодо того, щоб двоє старших синів проживали разом із батьком, з урахуванням віку дітей, суд дійшов висновку про необхідність визначення проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , за місцем його проживання. Щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд дійшов таких висновків. При вирішенні питання суд враховує, що донька проживає із матір`ю із 2021 року, за усною домовленістю між батьками. Так суд ураховує, що [PERSON] на цей час дуже прихильна до матері, з якою вона постійно проживає, здійснює догляд за меншим братом [PERSON] (сином відповідача) та висловила бажання проживати разом із ними. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] може за бажанням ночувати в дідуся, який проживає окремо. Сама ж дитина в судовому засіданні повідомила, що в дідуся не ночує. Таку поведінку дитини суд сприймає як намагання приховати негативну характеристику свої матері. Крім цього, [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що під час телефонних розмов чує як матір говорить [PERSON] , що потрібно говорити. Суд також ураховує, що [PERSON] за 2023-2024 навчальний рік 44 дні пропустила навчання, із них 25 через хворобу, а 19 - із неповажної причини. Відповідно до законодавства України навчальний рік повинен тривати не менше 175 навчальних дні. Таким чином, суд вважає, що відповідач, [PERSON] , неналежно забезпечує дитину правом на навчання. Також судом установлено, що будинок, у якому проживає [PERSON] з дітьми має лише дві житлові кімнати, тобто мати не може забезпечити перебування різнополих дітей у різних кімнатах. За результатами огляду домоволодіння, у якому проживає [PERSON] встановлено, що будинок і подвір`я є недоглянутими. Поважних причин занедбаного стану господарства не встановлено. Відповідач працездатна, не працює, при цьому отримує різні види державних допомог. Тяжкий матеріальний стан не позбавляє відповідача підтримувати господарство в чистоті та цим самим надавати позитивний приклад для своїх дітей. Справа перебуває на розгляді в суді з травня 2024 року, та з цього часу мама не довела, що дійсно опинилась у скрутних життєвих умовах і може забезпечити належні умови для виховання і проживання дітей. Неповнолітні сини відповідачки повідомили суду, що за місцем проживання батька їм створені кращі умови як для проживання, так я навчання. У будинку батька наявна також окрема кімната для сестри - [PERSON] . Таким чином, із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення найкращих умов проживання, навчання, а також забезпечення психологічного стану дитину ( часте перебування матері в стані алкогольного сп`яніння, бруд у будинку, дозвіл на пропуски навчання без поважних причин, не може бути належним прикладом для дитини та не забезпечить правильного емоційного та соціального сприйняття дитини моделі сім`ї), суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком, що відповідатиме кращим інтересам дитини. Щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , суд зазначає таке. Згідно із ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом досяг 14-річного віку (16 років), а тому вправі вільно обирати собі місце проживання та те, з ким із батьків він буде проживати. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітніх дітей, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самостійно. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини необхідно відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак, саме йому належить право самостійно обирати місце свого проживання. Таким чином, відсутні правові підстави для визначення його місця проживання з кимось з батьків, оскільки право вибору місця проживання дитині, яка досягла 14 років, надано законом самій дитині, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог про визначення місця проживання дітей.

Outcome: partial