Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

01.08.2024 ТОВ «Бізнес Позика» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 02.01.2024 № 485242-КС-001 у сумі 95\~053,16 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» і Маловик А.С. укладено договір № 485242-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом договору товариство надало позичальниці кредит в розмірі 50\~000,00 грн на умовах строковості, поворотності та платності, а клієнтка зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 22.07.2024 утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 95\~053,16 грн. Ухвалою судді від 13.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.10.2024; витребувано в АТ КБ «Приват\~Банк» рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , а також виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 02.01.2024 по 23.04.2024. 17.10.2024 розгляд справи відкладено на 17.12.2024 у зв`язку з неявкою відповідачки. У судове засідання 17.12.2024 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представниця позивача через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка відзиву не подала. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 485242-КС-001, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 16 тижнів зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,00000000 % щодня, з орієнтованою реальною річною ставкою 12 160,20 %, та сплатою комісії за надання кредиту в загальній сумі 7\~500,00 грн (а.с. 18-22). Для укладення цього договору [PERSON] здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес Позика» за посиланням в мережі Інтернет https://bizpozyka.com/. Цей договір підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цього договору позичальниця підтвердила, що до укладення договору отримала від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема, статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Паспорт споживчого кредиту, а також про умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця (п. 7.3.1 договору). Позичальниця ознайомлена з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується\~\~неухильно дотримуватися їх та, відповідно, уклала договір з вільним волевиявленням (п. 7.4.4 договору). У договорі міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 02.01.2024 виконала та перерахувала на банківську картку [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с. 53). У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 02.01.2024 при укладанні кредитного договору (а.с. 33). Так, маючи намір укласти 02.01.2024 з ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір, [PERSON] , використовуючи номер телефона, здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та зайшла до особистого кабінету, надавши в подальшому всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту. Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, для чого направлено на номер телефона відповідачки повідомлення з одноразовим ідентифікатором UA-7347 для підписання паспорта споживчого кредиту. Після підписання паспорта споживчого кредиту клієнтом товариство направило клієнту індивідуальну оферту з відправленням в смс-повідомленні на номер телефона одноразового ідентифікатора UA-4538. Після підписання клієнткою умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором товариство направило клієнтці в ІТС підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документа. У паспорті споживчого кредиту (а.с. 12-14) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 50 000,00 грн; строк кредитування 16 тижнів; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; процентна ставка 730,00000000 % річних; розмір комісії за надання кредиту 7 500,00 грн; реальна річна процентна ставка 12 160,20 % річних; порядок повернення кредиту. Перед підписанням оферти [PERSON] у відповідні поля завантажила фотографію свого паспорта та РНОКПП (а.с. 41-44). Умовами договору про надання кредиту № 485242-КС-001 від 02.01.2024, укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , засвідчено, що позичальниця отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 50 000,00 грн терміном на 16 тижнів; процентна ставка в день 2,00000000 %, фіксована; комісія за надання кредиту 7\~500,00 грн; термін дії договору до 23.04.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 105\~040,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 12 160,20%. Наведений договір скріплено [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4538 (а.с. 18). Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 02.01.2024 виконала та зарахувала на банківську картку [NUMBER] грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. Успішність проведення зарахування в системі відповідних платежів підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», в якій зазначено, що призначенням платежу є: «Перерахування коштів [PERSON] відповідно до кредитного договору № 485242-КС-001 від 02.01.2024 (а.с. 53), а також випискою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 71-73). Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 22.07.2024 за кредитним договором № 485242-КС-001 від 02.01.2024 утворилася заборгованість у розмірі 95\~053,16 грн, з яких: заборгованість за кредитом 42 745,73 грн; заборгованість за відсотками 52 307,43 грн (а.с. 16-17). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася. Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Бізнес Позика» посилалося на невиконання позичальницею умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів та сплати відсотків. Статтею 15 Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК\~України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. За правилами частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статті 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» та пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефона, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику. Після прийняття позичальницею умов кредитного договору 02.01.2024 ТОВ «Бізнес Позика» уклало з [PERSON] кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер [PERSON] . На спростування вказаних обставин відповідачкою доказів не подано. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 12.06.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Оскільки [PERSON] вважається ознайомленою з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, суд вважає, що відповідачка повністю ознайомлена з його порядком укладення та підписання, про що свідчать виконані останньою фактичні дії в ІТС, а також використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору. Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за нарахованими відсотками. 02.01.2024 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4538 підписала договір кредиту № 485242-КС-001 з ТОВ «Бізнес Позика». Умовами цього договору чітко визначено, що позичальниця отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 50 000,00 грн терміном на 16 тижнів. Процентна ставка в день 2,00000000 %, фіксована, комісія за надання кредиту 7\~500,00 грн; термін дії договору до 23.04.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 105 040,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 12 160,20 %. За таких обставин, підписавши за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору кредитний договір № 485242-КС-001, відповідачка погодилася з визначеними у ньому умовами кредитування, в тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом. Отже, суд дійшов висновку про неналежне виконання [PERSON] грошових зобов`язань за кредитним договором від 02.01.2024 та необхідність стягнення з неї кредитної заборгованості в загальному розмірі 95\~053,16 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved