Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

13.08.2024\~позивач звернувся\~до Деснянського\~районного суду\~м.\~Чернігова з\~позовом до\~відповідача,\~в якому\~просить визнати\~недійсним договір\~про іпотечний\~кредит №\~CNGLGI0000006778\~від 03.04.2008,\~укладений між\~ [PERSON] \~та АТ\~КБ «ПриватБанк». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує порушеннями норм законодавства про кредитування, про захист прав споживачів, цивільного законодавства з боку АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк). Зазначає, що перед укладенням Договору про іпотечний кредит № CNGLGI0000006778 від 03.04.2008 Банк незаконно поширював неправдиву інформацію про свою діяльність в сфері банківської послуги надання споживчого кредиту зі ставкою 15% на рік, для прийняття свідомого вибору позбавив позивача права на отримання будь-якої визначеної законодавством інформації про умови кредитування при наданні послуги споживчого кредитування; до договору споживчого кредиту не надав визначений законодавством невід`ємний додаток Графік платежів за кожним платіжним періодом. Усупереч заборони статті 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність» строком на 10 років Банк встановив розмір процентної ставки нижче собівартості кредитних коштів; умови і порядок зміни процентної ставки в необмеженому розмірі за власним волевиявленням без настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, та ввів позивача в оману щодо реального розміру процентної ставки. У той же день позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 751/4015/15-ц, виданого 28.04.2020 Чернігівським апеляційним судом, про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № CNGLGI0000006778 від 03.04.2008 та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 № CNGLGI0000006778 станом на 31.03.2016 15 433 доларів США 43 центів та 22 947 грн 27 коп., що знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича, виконавчі провадження №№ 68041479, 68041958, 68042347. Ухвалою судді від 15.08.2024 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді від 23.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08.10.2024. Ухвалою суду від 23.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. 08.10.2024 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Супруна О.П. у відпустці, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 25.10.2024. 11.10.2024 від АТ КБ «ПриватБанк» через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому Банк просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач [PERSON] на момент укладення та підписання оспорюваного договору діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору позивач без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів. Те, що позивач особисто підписав кредитний договір та виконував його умови, свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов договору. [PERSON] із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору до банку не звертався та не скористався наданим частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. Щодо посилання позивача, що Банк на момент укладення договору не надав йому повної інформації щодо його умов, вказує, що права споживача у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлених частиною сьомою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв`язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію. Крім того, наполягає, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки іпотечний договір між Банком та [PERSON] було укладено 03.04.2008, додаткову угоду до нього укладено 06.08.2008, а тому саме з цієї дати позивачу було відомо про порушення його прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 06.08.2011. 21.10.2024 позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив. Ухвалою суду від 23.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті у відкритому судовому засіданні на 19.11.2024. 19.11.20204 розгляд справи відкладено на 27.11.2024. 27.11.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 12.12.2024. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити; представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не виявив правових підстав для задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено, що 03.04.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № CNGLGI0000006778, за умовами якого останньому було надано кредит у сумі 101 000,00 грн зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення не пізніше 03.04.2018. Пунктами 1.3, 2.4 договору визначено, що [PERSON] зобов`язався здійснювати щомісячно до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 642,39 грн зі сплатою останнього платежу не пізніше 03.04.2018. Кредит надався на поліпшення якості квартири. Цим договором також передбачено обов`язок [PERSON] у разі порушення кредитних зобов`язань сплатити банку проценти за користування кредитом у подвійному розмірі, штраф у межах 10 % від суми невиконаного зобов`язання та пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу (розділ 6 Договору) (а.с. 10-14). Згідно з пунктом 8.8 вищевказаного договору про іпотечний кредит у випадку якщо права кредитора за цим договором не будуть відступлені на користь будь-якої третьої особи, кредитор має право змінити розмір процентної ставки до розміру звичайної процентної ставки, що встановлена у кредитора для таких видів кредитів. При цьому застосовуються механізми зміни, що вказані в наступному пункті. За змістом пункту 8.9 договору про іпотечний кредит сторони домовилися, що за умовами цього договору кредитор може змінити розмір процентної ставки за користування кредитом у сторону збільшення, зокрема, у разі здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці Національного банку України (далі - НБУ); підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); підвищення ставки більш ніж на три відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки. Листом від 26.06.2008 № 20.1.3.2/6-7323 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило [PERSON] про збільшення процентної ставки до 2,09 % у місяць (а.с. 15). 30.07.2008 [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про зміну валюти кредитування за договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 та просив залишок заборгованості за договором у розмірі 99 714,71 грн конвертувати у валюту - долари США. 06.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 03.04.2008, згідно з якою договір про іпотечний кредит викладено в новій редакції, зокрема пунктом 8.1 передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 03.04.2008 по 03.04.2018 включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 490,24 доларів США, зі сплатою 1,17% за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу. Відповідно до цього договору [PERSON] зобов`язався здійснювати до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі 382 долари 20 центів США зі сплатою останнього платежу не пізніше 03.04.2018 в сумі 262 долари 18 центів США. Вказаним договором також передбачено обов`язок [PERSON] у разі прострочення кредитних зобов`язань більш ніж на 30 днів сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову. Сторони в договорі погодили, що станом на 06.08.2008 залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 складає 99 714,71 грн, що еквівалентно 21 490,24 доларів США. Таким чином, 08.08.2008 було повністю погашено заборгованість за кредитним договором від 03.04.2008 № CNGLGI0000006778 в сумі 99 714,71 грн, а договірні зобов`язання продовжилися за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит, за якою кредит визначено в розмірі 21 490,24 доларів США. Обставини, на які посилаються сторони у даній справі, вже були предметом розгляду та доказування у справах № 751/4015/15-ц, № 750/3449/22 та № 750/6086/23. Так, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.05.2016 у цивільній справі № 751/4015/15-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості; стягнуто солідарно з О [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № CNGLGI0000006778 від 03.04.2008 та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 № CNGLGI0000006778 станом на 31.03.2016 в розмірі 15 898 доларів США 46 центів та 60 066 грн 01 коп., з яких: 12 886 доларів США 81 цент -заборгованість за кредитом, 2\~546 доларів США 62 центи - заборгованість за процентами за користування кредитом, 465 долари 03 центи - заборгованість по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн 74 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, 250 грн - штраф (фіксована частина), 22\~697 грн 27 коп. - штраф (процентна складова); у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 74-76). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.04.2020 у цивільній справі № 751/4015/15-ц апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.05.2016 скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку: 465 доларів 03 центів - заборгованості по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн. 74 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, відмовивши у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ''ПриватБанк'' у вказаній частині; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.05.2016 змінено в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь АТ КБ "ПриватБанк" за договором про іпотечний кредит № CNGLGI0000006778 від 03.04.2008 та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 № CNGLGI0000006778 станом на 31.03.2016, зменшивши загальний розмір вказаної заборгованості з 15 898 доларів США 46 центів до 15 433 доларів США 43 центів та з 60 066 грн 01 коп. до 22\~947 грн 27 коп.; в іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.05.2016 залишено без змін (а.с. 77-87). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 у цивільній справі № 751/4015/15-ц касаційну скаргу [PERSON] \~задоволено частково; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.05.2016 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.04.2020 в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами змінено, зменшивши їх розмір з 2 546,62 доларів США до 1 235,43 доларів США; у іншій частині рішення\~Новозаводського районного суду м. Чернігова 23.05.2016 у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.04.2020\~залишено без змін (а.с. 88-101). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 у цивільній справі № 750/3449/22 у задоволенні позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено (а.с. 102-107). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.12.2022 у цивільній справі № 750/3449/22 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення; рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 залишено без змін (а.с. 108-110). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.06.2023 у цивільній справі № 750/6086/23 у задоволенні позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13.09.2023 у цивільній справі № 750/6086/23 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.06.2023 залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.03.2024 у цивільній справі № 750/6086/23 касаційну скаргу [PERSON] \~залишено без задоволення; рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.06.2023 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13.09.2023 залишено без змін (а.с. 111-123). Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позову зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Недійсність іпотечного договору позивач пов`язує з тим, що: перед укладенням Договору про іпотечний кредит № CNGLGI0000006778 від 03.04.2008 Банк незаконно поширював неправдиву інформацію про свою діяльність в сфері банківської послуги надання споживчого кредиту зі ставкою 15% на рік, для прийняття свідомого вибору позбавив позивача права на отримання будь-якої визначеної законодавством інформації про умови кредитування при наданні послуги споживчого кредитування; до договору споживчого кредиту не надав визначений законодавством невід`ємний додаток Графік платежів за кожним платіжним періодом; усупереч заборони статті 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність» строком на 10 років Банк встановив розмір процентної ставки нижче собівартості кредитних коштів; встановив умови і порядок зміни процентної ставки в необмеженому розмірі за власним волевиявленням без настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, та ввів позивача в оману щодо реального розміру процентної ставки Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 03.04.2008 - дату укладення іпотечного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції станом на 03.04.2008 - дату укладення іпотечного договору) визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Згідно із частинами першою-другою, п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 03.04.2008 - дату укладення іпотечного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до\~пункту 3.1\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 10.05.2007\~№ 168\~(далі\~за текстом\~-\~Правила №\~168), які були чинними на момент укладення між сторонами іпотечного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Позивач [PERSON] на момент укладення та підписання оспорюваного іпотечного договору від 03.04.2008 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови, власноручно підписав його. На виконання умов спірного договору позивач без заперечень отримав кредитні кошти, виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів. Відсутні також підстави для недійсності іпотечного договору внаслідок вчинення її під впливом обману, оскільки позивач особисто підписав іпотечний договір та виконував його умови, що свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов договору. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору до банку не звертався та не скористався наданим частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Ураховуючи викладене, відсутні підстави для визнання оспорюваного іпотечного договору від 03.04.2008 недійсним, адже позивачем не доведено, що при укладенні оспорюваного договору дії позивача суперечили його волевиявленню, а також наявності умислу у діях банку щодо введення його в оману відносно обставин, які мали істотне значення при укладенні договору.

Outcome: dismissed