Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021 в сумі: 35400,00 грн. та судові витрати в сумі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5134378, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 8000 гривень строком зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 08.12.2021. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору. Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст..ст. 11,12 ЗУ «Про електронні комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підтвердження добровільного укладення відповідачем даного договору, підтверджується анкетою заявою на кредит №5134378 позичальника від 23.11.2021, що заповнена відповідачем. 23.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан», згідно договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 25800 грн. та прострочена заборгованість за комісією - 1600 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих..№21701403/199 від 18.04.2024. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021 в розмірі 35400 гривень, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 25800 грн. та прострочена заборгованість за комісією - 1600 грн. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Сумської області від 23.07.2024 цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд до Ямпільського районного суду Вінницької області за підсудністю. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 21.08.2024 прийнято до розгляду позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з повідомленням сторін. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 18.09.2024 задоволено заяву відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, надав до суду клопотання з проханням розглянути справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з прохання провести розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.11.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №5134378. Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн. у валюті: Українські гривні (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 15 днів з 23.11.2021 (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 08.12.2021 (п.1.4 договору). Комісія за надання кредиту:1600,00 грн., яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5. договору). Проценти за користування кредитом:1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від суми фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6. договору). Згідно п. 6.1. Договору - цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. (а.с.7-11). Із копії графіку платежів за договором про споживчий кредит 5134378 від 23.11.2021 судом встановлено, що [PERSON] , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписала графік платежів, згідно якого датою повернення кредиту є - 08.12.2021 (а.с.11 зворотній бік) Із копії паспорта споживчого кредиту №5134378, що є додатком до договору про споживчий кредит судом встановлено, що відповідач [PERSON] , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписала паспорт споживчого кредиту №5134378, що є додатком до договору, згідно якого основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача - сума кредиту:8000,00 грн., строк кредитування 15 днів, мета отримання - задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника, спосіб надання - переказ на картковий рахунок (а.с.12). Із копії довідки про ідентифікацію судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з якою укладено договір 5134378 від 23.11.2021 ідентифікований ТОВ «Мілоан», одноразовий ідентифікатор - L31712, номер телефону [NUMBER] (а.с.13). Із копії анкети-заяви на кредит №5134378 від 23.11.2021 судом встановлено, що [PERSON] , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписала анкету-заяву на кредит №5134378 від 23.11.2021, згідно якої отримала 8000,00 грн. кредиту, на строк 15 днів з 23.11.2021, дата повернення 08.12.2021, сума повернення 11400,00 грн. Комісія за надання кредиту - 1600,00 грн., проценти за користування кредитом - 1800,00 грн (а.с.13 зворотній бік -14). Із копії платіжного доручення №61719646 від 23.11.2021 судом встановлено, що 23.11.2021 ТОВ «Мілоан» перераховано на катку № [NUMBER] [PERSON] кредит у сумі 8000,00 грн. (а.с.15). Із копії відомості про нарахування та погашення [PERSON] кредиту судом встановлено, що [PERSON] за період з 23.11.2021 по 06.02.2022 нараховувалися комісія за оформлення кредиту та проценти згідно п. 1.5.2. та п. 1.6, 2.3.1.2. договору (а.с.15 зворотній бік-16). Із копії виписки з особового рахунка за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021 судом встановлено, що 23.11.2021 боржнику [PERSON] надано кредит згідно кредитного договору №5134378 від 23.11.2021. Відповідно до умов кредитного договору №5134378 від 23.11.2021, строк повернення кредиту по 08.12.2021. Заборгованість перед ТОВ «ФК Кредит-Капітал» за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021 станом на 26.04.2024 (включно) складає 35400 грн., з них - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісіями - 1600,00 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 25800,00 грн. Станом на дату подання позовної заяви 26.04.2024 заборгованість за кредитним договором №5134378 від 23.11.2021 не погашена (а.с.16 зворотній бік). Із копії договору відступлення права вимоги №81-МЛ від 23.02.2022, встановлено, що 23.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №81-МЛ, а також акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с.17-21). Із копії платіжного доручення №66788 від 23.02.2022 судом встановлено, що ТОВ «ФК Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» 3475728,24 грн. за відступлення прав вимоги за договором №81-МЛ від 23.02.2022 (а.с.22). Із копії витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 судом встановлено, що [PERSON] є боржником перед ТОВ «ФК Кредит-Капітал» (а.с.22 зворотній бік). 18.04.2024 за вих..№21701403/199 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до [PERSON] з досудовою вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, повернення кредиту та процентів за його користування (а.с.23). Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. За приписом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст. 628 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що ТОВ «Мілоан» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. [PERSON] підписала цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) L31712, направленим ТОВ «Мілоан» на її телефонний номер. Отже, ТОВ «Мілоан» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо нарахування процентів за вказаним кредитним договором суд зазначає наступне. Згідно п. 1.3-1.5 договору про споживчий кредит, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , кредит надається строком на 15 днів; датою повернення кредиту є 08.12.2021; загальна вартість кредиту для позичальника становить 11400 грн. Такий же строк користування кредиту і його вартість обумовлена сторонами договору в анкеті-заяві на кредит; додатках № 1 та № 2 (графік платежів та паспорт споживчого кредиту), які є невід`ємними частинами договору про споживчий кредит. Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою. Зокрема, п.2.2.1 договору чітко визначає, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою ставкою), визначеною п.1.6 Договору, при цьому конкретної прив`язки до п.2.3.1.1 або п.2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинила певні дії, які б об`єктивно свідчили б про її добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема сплатила відповідну комісію чи проценти, як це передбачено п.2.2.1 договору, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено. Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 15 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 08 грудня 2021 року процентів у відповідності до 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, у даному випадку після 08 грудня 2021 року, є безпідставним. Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» та в подальшому його правонаступників нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 08 грудня 2021 року, у зв`язку із чим після цієї дати права та інтереси кредитодавця та його правонаступників забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, звертаючись до суду, підставою позову ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» визначив саме несплату процентів за користування кредитом (відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України стягнення процентів як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, позивач не заявляв, а тому самостійне застосування судом таких наслідків є неприпустимим з огляду на порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №5134378 про споживчий кредит від 23.11.2021 частково у розмірі 11400 грн., з яких: 8000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1800 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 1600 грн. - прострочена заборгованість за комісією, в іншій частині позовних вимог - відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 780 грн. 09 коп. (11400/35400*2422,40).

Outcome: partial