Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить скасувати обтяження у виді арешту нерухомого майна, зняти арешт та скасувати заборону на відчуження з 3/8 часток чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , які накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50380756, виданої 24.06.2016 Долинським РВ ДВС. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що він та [PERSON] є рідними братами. Однак у їхніх свідоцтвах про народження ім`я їхньої матері записано відповідно [PERSON] та [PERSON] , хоча їхнім батьком записано [PERSON] . Після смерті брата відкрилася спадщина на належне йому майно. 02 серпня 2019 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а 04 лютого 2020 року направив йому запит, в якому просив надати інформацію про те, що було підставою заведення спадкової справи, чи звертались інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, про орієнтовний строк, в який буде вчинено нотаріальну дію щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину. Однак рекомендований лист було йому повернуто. У зв`язку з необхідністю підтвердження родинних відносин між ним та [PERSON] (через неправильне написання імені їхньої матері), він звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Долинський районний суд рішенням від 09 березня 2022 року у справі №343/49/22 встановив факт, що померла [PERSON] є його, [PERSON] , матір`ю. Його матері належало 5/8 частки, а брату - 3/8 частки чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Мати померла раніше за брата. На момент смерті останній проживав у вказаній квартирі сам. Він (позивач) є його єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Проте він не може її оформити, так як на 3/8 частки квартири, яка входить до спадкової маси, 24.06.2016 Долинський РВ ДВС ГТУЮ В Івано-Франківській області наклав арешт. Підставою для державої реєстрації відповідних заборон була постанова Долинського РВ ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.06.2016. 09 червня 2020 року він звернувся до виконавчої служби із заявою, в якій просив зняти арешт із майна [PERSON] , проте отримав відповідь, що він не є стороною виконавчого провадження. Арешт з 3/8 частки квартири не знято. З відповіді на запит адвоката йому стало відомо, що на виконанні у Долинському ВДВС щодо [PERSON] перебували такі виконавчі провадження: ВП № 54073030 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Долина Сервіс" боргу в сумі 4416,58 грн (26.12.2018 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"); ВП № 54116701 про стягнення з [PERSON] на користь УЕГГ боргу в сумі 121,80 грн (28.12.2017 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"); ВП № 55286457 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 36572,95 грн (26.12.2018 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"). Вищевказані виконавчі документи повторно не пред`являлись та станом на сьогоднішній день не перебувають на виконанні у Долинському ВДВС, а тому останній зазначив, що у нього відсутні підстави для звільнення майна з-під арешту, які визначені ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Як встановлено з Інформації з відповідних реєстрів, 3/8 частки квартири обтяжено арештом (номер запису про обтяження: 15121919). Наявність такого обтяження не дає можливості йому реалізувати своє право на набуття права власності на вказану частку квартири в порядку спадкування після смерті брата. У відповіді від 23.05.2023 зазначено, що на даний час на виконанні у виконавчій службі немає жодних виконавчих документів. Згідно із даними ВП-спецрозділ від 14.11.2022 по виконавчому провадженні 50380756, виконавче провадження завершено. Стягнення у виконавчому провадженні проводилось на користь ПАТ "Івано-Франківськгаз", яке представляв Долинський УЕГГ, а саме стягувався судовий збір у розмірі 121,80 грн. Виконавче провадження відкрив 04.03.2016 старший державний виконавець Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Герило В.І., який і виніс 24.06.2016 постанову про арешт майна боржника та огололосив заборону на його відчуження. При цьому 24.06.2016 виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника), однак арешт не скасований. Як свідчить Інформація з Єдиного реєстру боржників від 15.08.2023, [PERSON] був боржником по трьох виконавчих провадженнях № 54073030, 54116701, 552876457. Проте, в межах даних виконавчих проваджень арешт на 3/8 частки квартири не накладався. Таким чином, його покійний брат мав у власності 3/8 частки квартири, на які накладно арешт під час примусового виконання його боргового зобов`язання. У зв`язку зі смертю останнього примусове виконання стало неможливим. Вказана частка квартири ввійшла до спадкового майна, яке він (позивач) не має змоги оформити на себе, оскільки не є стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження, а тому не може оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця щодо скасування арешту. Представник відповідача Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50380756 від 24.06.2016 накладено арешт на 3/8 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Арешт накладено у межах виконавчого провадження № 50380756, відкритого на підставі судового наказу Долинського районного суду № 343/2588/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь Долинського УЕГГ боргу в розмірі 121,80 грн. ВП завершено 24.06.2016 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачеві. Виконавчий документ повторно було пред`явлено до виконання у межах встановлених строків. Крім того, на виконанні у Долинському ВДВС перебували такі виконавчі провадження щодо [PERSON] : виконавче провадження № 54073030, відкрите на підставі судового наказу Долинського районного суду № 343/41/17 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Долина Сервіс" боргу в розмірі 4416,58 грн (ВП завершено 26.12.2018 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачеві). Виконавчий документ повторно для виконання до Долинського ВДВС не пред`явлено; виконавче провадження № 54116701, відкрите на підставі судового наказу Долинського районного суду № 343/2588/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь Долинського УЕГГ боргу в розмірі 121,80 грн (ВП завершено 28.12.2017 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачеві). Виконавчий документ повторно для виконання до Долинського ВДВС не пред`явлено; \~ \~ \~ \~ виконавче провадження № 55286457, відкрите на підставі виконавчого листа Долинського районного суду № 343/433/17 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 36572,95 грн (ВП завершено 26.12.2018 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачеві). Виконавчий документ повторно для виконання до Долинського ВДВС не пред`явлено. Частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що і просить застосувати відповідач. Представник відповідача АТ "Івано-Франківськгаз" у системі "Електронний суд" сформував відзив на позовну заяву, в якому вказав, що, згідно із заявою стягувача Долинським РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження № 54116701. Дане провадження завершено. Виконавчий документ повернуто стягувачу. Повторно виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач не пред`являв. А тому АТ "Івано-Франківськгаз" не заперечує про зняття арешту з майна боржника та зняття заборони на його відчуження. В судове засідання позивач [PERSON] та представниця - адвокатка Кобилинець Т.В. не з`явилися, остання подала заяву, в якій просила проводити та завершувати розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладних у позовній заяві, просили врахувати надані письмові докази (а.с. 110). Представник відповідача Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив проводити розгляд справи за його відсутності, а у письмових поясненнях, в яких викладені ті ж обставини, що й у відзиві на позов, просив у задоволенні позову до нього відмовити, у зв`язку з тим, що він є неналежним відповідачем. Педставник відповідача АТ "Івано-Франківськгаз" у судове засідання не з`явився, у системі "Електронний суд" сформував клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів АТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Долина Сервіс" у судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчать відповідно довідка про доставку електронного документа в електронний кабінет та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 108, 109). Відзиву не подавали. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 25 липня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із позовом про зняття арешту з майна. Ухвалою від 29.07.2024 суд відкрив провадження по справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють замостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ "Долина Сервіс", АТ "Івано-Франківськгаз" та АТ КБ "ПриватБанк". 16 серпня 2024 року відповідач - Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на позовну заяву. 03 вересня 2024 року представниця позивача подала заяву про продовження строку підготовчого провадження. Ухвалою від 27.09.2024 суд продовжив строк проведення підготочого провадження на 30 днів. 15 жовтня 2024 року представниця позивача подала клопотання про залучення співвідповідачів та уточнену позовну заяву з доказами направлення такої з додатками усім відповідачам. Ухвалою від 15.10.2024 суд залучив до участі у справі як співвдіповідачів ТОВ "Долина Сервіс", АТ "Івано-Франківськгаз" та АТ КБ "ПриватБанк", яких виключив з числа третіх осіб. 25 жовтня 2024 року представк відповідача АТ "Івано-Франківськгаз" у системі "Електронний суд" сформував клопотання про розгляд справи у його відсутності та відзив на позов. 05 листопада 2024 року представник відповідача Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав письмові пояснення, в яких викладені обставини, які зазначені у відзиві на позов. Ухвалою від 12.11.2024 суд закрив підготовче провадження, справу призначив до судового розгляду. 05 грудня 2024 року представниця позивача подала заяву про розгляд та завершення розгляду справи за їх відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому з урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.10.1965 (а.с. 9), його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . У свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 12.05.1976 (а.с. 10), його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2012 (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.02.2019 (а.с. 12). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260392820 від 08.06.2021, [PERSON] належало 5/8 часток у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] - 3/8 часток (а.с. 18-19). На час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] , на що вказує витяг № 5978 від 07.06.2021 (а.с. 21). Після смерті спадкодавця [PERSON] була заведена спадкова справа № 64555047, про що зазначено у Витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57090813 від 02.08.2019 (а.с. 13). [PERSON] є рідним братом [PERSON] , тому після смерті останнього він, як єдиний спадкоємець, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 14). Як вказав позивач, 04.02.2020 він звернувся до приватного нотаріуса із запитом, у якому просив надати інформацію, на підставі чого була заведена спадкова справа, чи звертались інші спадкоємці [PERSON] із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, а також просив надати інформацію щодо орієнтованого строку видачі йому свідоцтва про право на спадщину (а.с. 15). Проте, у зв`язку з відмінністю у написанні в його та його брата свідоцтвах про народження імені їхньої матері, що позбавляло його можливості оформити спадкові права в порядку трансмісії, він змушений був звертатися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Долинський районний суд Івано-Франківської області у рішенні від 09.03.2022 (а.с. 16-17) встановив факт, що померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Як зазначив позивач, після оформлення всіх необхідних документів та звернення до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, він все ж таки позбавлений можливості оформити свої спадкові права після смерті брата, оскільки на спадкове майно покійного накладено арешт. Позивач [PERSON] звертався до Долинського відділу ДВС із заявою, в якій просив скасувати арешт із майна боржника [PERSON] , у зв`язку із закриття виконавчих проваджень, що пов`язано зі смертю боржника (а.с. 22). Проте на свою заяву він отримав повідомлення, що він не є стороною виконавчого провадження, тому неможливо йому надати інформацію (а.с. 23). Вже на запит адвоката (а.с. 24) Долинський ВДВС у Калуському районі Івано-Франкіської області надав інформацію з Єдиного реєстру боржників про те, що відносно [PERSON] у Долинському ВДВС відкритих виконавчих проваджень не має. Згідно із базою даних АСВП, на виконанні у Долинському ВДВС щодо [PERSON] перебували такі виконавчі документи: ВП № 54073030 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Долина Сервіс" боргу в сумі 4416,58 грн (26.12.2018 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"); ВП № 54116701 про стягнення з [PERSON] на користь УЕГГ боргу в сумі 121,80 грн (28.12.2017 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"); ВП № 55286457 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 36572,95 грн (26.12.2018 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"). Вищевказані виконавчі документи повторно не пред`являлись та станом на сьогоднішній день не перебувають на виконанні у Долинському ВДВС, а тому у ДВС відсутні підстави для звільнення майна з-під арешту, які визначені ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 25). Як установлено з Інформації з Єдиного реєстру боржників від 23.11.2022, [PERSON] дійсно зазначений як боржник у виконавчих провадженнях № 54073030, № 24116701, № 55286457 (а.с. 26). Згідно із даними, які містяться у ВП - спецпідрозділ від 14.11.2022 щодо виконавчого провадження № 50380756 (у якому було накладено арешт), вказне виконавче провадження було відкрито 04.03.2016 з примусового виконання судового наказу Долинського районного суду від 21.11.2014 № 343/2588/14-ц про стягненя судовго збору в розмірі 121,80 грн, де боржником був [PERSON] , стягувачем - Долинське УЕГГ. У рамках даного виконавчого провадження старший державний виконавець 24.06.2016 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Виконавчий документ 24.06.2016 повернуто стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати його місце проживання, майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не виявлено). Виконавче провадження завершено (а.с. 20). Таким чином, між сторонами виник спір щодо накладеного арешту на майно, яке прийняв у спадщину позивач, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права, у зв`язку із накладенням на нього арешту в рамках виконавчого провадження, яке завершено, але обтяження не скасовано. Оцінка суду: вивчивши зміст заяв по суті, дослідивши письмові докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Суд під час розгляду справи встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належали 3/8 частки у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на вищеописану частку нерухомого майна. Позивач є рідним братом спадкодавця та після смерті останнього, як єдиний спадкоємець, прийняв у встановленому законом порядку спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, та на даний час хоче оформити свої спадкові права. Однак, з огляду на вимоги пп. 4.16 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, яким передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, нотаріус проінформувала його про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на 3/8 частки квартири, яка належала померлому [PERSON] , накладено арешт та заборону відчуження. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.06.2021 підтверджено, що, дійсно, на вищевказане майно 24 червня 2016 року Долинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у рамках ВП 50380768 наклав арешт на майно [PERSON] та оголоив заборону на його відчуження, про що виніс відповідну постанову (номер запису про обтяження 15121919 (спеціальний розділ)). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. З вищеописаного встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті свого брата прийняв, однак наявність арешту на майно спадкодавця, перешкоджає йому оформити своє право на спадкове майно. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено право особи вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. З метою захисту своїх прав [PERSON] звертався до Долинського відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту, однак така залишилась без задоволення, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися за захистом своїх прав у судовому порядку. Зважаючи на те, що вимоги позивача ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, такі розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13. При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ті позиції Верховного Суду (в частині неналежного відповідача), правовіносини в яких є відмінними від тих, які склалися між сторонами у даній справі, де питання про визнання права власності не ставиться і з позовом звертається власник майна, а не боржник. Так, під час розгляду справи встановлено, що ВП 50380756 з виконання виконавчого листа, де боржником був [PERSON] , стягувачем - ПАТ "Івано-Франківськгаз", у рамках якого було накладено спірний арешт, завершено. При цьому арешт державним виконавцем не скасований, хоча, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згаданий виконавчий документ у межах визначених строків був повторно пред`явлений до виконання, однак і ВП 54116701 було завершено, виконавчий документ повернутий стягувачеві та повторно до виконання не пред`явлений, про що зазначив представник відповідача АТ "Івано-Франківськгаз". Останній власне і був стягувачем за виконавчим листом в рамках примусового виконання якого був накладений спірний арешт. І на даний час він не заперечує проти зняття спірного арешту. Крім того, як установив суд, на даний час відсутні на виконанні будь-які інші відкриті виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] . Як зазначив у своєму відзиві на позов представник відповідача Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіональоного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні відносно боржника [PERSON] , завершені, виконавчі документи повернуті та повторно для виконання не пред`являлися. Вищевказані обставини свідчить про необгрунтованість наявності протягом тривалого часу (з 2016 року) нескасованого арешту на майно боржника, який помер у 2019 році, та вказує на невиправданість втручання у право позивача на мирне володіння майном, яке він у спадкував після смерті [PERSON] . Також суд зазначає що, стягувачі, про яких згадував державний виконавець у своїх письмових заявах, не будуть позбавлені можливості звернутись до спадкоємця з відповідними вимогами в межах прийнятої спадщини. Суд звертає увагу і на те, що п. 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 визначено, що строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки, а Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом № 2274/5 від 25.12.2008, - що строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів становить три роки, що дає підстави вважати, що матеріали виконавчого провадження, яке завершено 2016 року, знищено на даний час, що унеможливлює скасування арешту в позасудовому порядку, а відтак позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може. В силу вимог ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що позивач має намір оформити свої спадкові права на успадковане ним майно, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити, хоча виконавче провадження, у межах якого накладений постановою від 24.06.2016 арешт на майно, завершено, виконавчий лист повторно для примусовго виконання не пред`явлено. Даних чи відомостей на підтвердження необхідності існування на даний час арешту спадкового майна матеріали справи не містять, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Тому, з огляду на викладене, враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, взявши до уваги, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування за законом, що вказує про порушення його прав та необхідність їх захисту (до схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 214/2305/20 (провадження № 61-19730св21), суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, а його позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved