Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

І. Суть спору [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У позові зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок, які знаходяться на території Морозовичівської сільської ради. За життя спадкодавець [PERSON] розпорядився своїм майном та залишив заповіт від 23.02.2016 року, яким заповів усе своє майно своїй онуці [PERSON] , а також заповів земельну ділянку загальною площею 1,70 га. позивачу по справі [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] усе життя проживав та помер за своєю адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] у нього залишилося чотири спадкоємці першої черги: дружина [PERSON] (мати позивача) та сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач є військовослужбовцем, який з 10.12.2022 року і по даний час проходить службу у військовій частині [NUMBER] . [PERSON] був присутній на похоронах свого батька один день, що унеможливило звернутися йому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Під час своєї відпустки позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом [PERSON] було рекомендовано йому звернутися до суду за продовженням строку для прийняття спадщини. Втрата свого батька під час несення військової служби, неможливість підтримати рідних та матір у важку хвилину, змусили позивача важко пережити усі події, що випали в цей період, а помилкова впевненість у тому, що військова служба є поважною причиною для нотаріуса, стало причиною пропуску в зверненні до нотаріальної контори позивача. Відповідач по справі [PERSON] вже прийняла спадщину та частково оформила спадкове майно отримавши свідоцтво про право на спадщину. Як зазначає позивач, через обмежений час відпустки, неможливість узгодити усі розбіжності з відповідачем, досудове врегулювання спору було неможливим, що змусило [PERSON] звернутися до суду. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом терміном шість місяців, після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , судові витрати залишити за позивачем. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників справи У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак у матеріалах справи наявна заява представника позивача [PERSON] про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. (а.с. 55). Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак 22.11.2024 року подала заяву про визнання позову, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с. 42). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься її письмові пояснення про причини звернення позивача з позовом до суду. Просила позов задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с. 49). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься його письмові пояснення про причини звернення позивача з позовом до суду. Просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. (а.с. 45). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, у матеріалах справи містяться його письмові пояснення про причини звернення позивача з позовом до суду. Просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. (а.с. 62). ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 31.10.2024 року позовну заяву [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишено без руху, надано позивачу строк 5 (п`ять)\~днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали. Ухвалою суду від 06.11.2024 року, після усунення недоліків позивачем, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Пасюк Л. О., для огляду в судовому засіданні, матеріали спадкової справи №\~71083722 (№66/2023) спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано з Поромівської громади, Володимирського району Волинської області інформацію про осіб, які фактично проживали та були зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , станом на день смерті спадкодавця [PERSON] , тобто станом на 08.05.2023 року Протокольною ухвалою в підготовчому судовому засіданні 03.12.2024 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. В підготовче судове засідання 16.12.2024 учасники справи, не з`явилися. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони по справі скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Частиною 3 ст. 200 ЦПК передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, треті особи підтримали позовні вимоги, судом встановлено наступне. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 11.05.2023 року (а.с. 9). Спадкодавець [PERSON] заповів своє майно в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 1,31 га, яка знаходиться на території Морозовичівської сільської ради [PERSON] , земельну ділянку загальною площею 1,70 га, яка знаходиться на території Морозовичівської сільської ради заповів [PERSON] , про що свідчить копія заповіту від 23.02.2016 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Морозовичівської сільської ради (а.с. 10). Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1217268702021 від 23.12.2021 року, земельна ділянка загальною площею 1,70 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить у формі приватної власності спадкодавцю [PERSON] , це й підтверджено Державним актом на право приватної власності серії IV ВЛ № 012800 від 14.05.2001 року на зазначену вище ділянку, яка знаходиться на території Морозовичівської сільської ради (а.с. 11-12). Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73566267 № 74778672, спадкова справа за номером у нотаріуса 66/2023, яка зберігається у приватного нотаріуса Пасюк Л.О. була заведена 14.08.2023 року відносно майна померлого [PERSON] . Спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину № 71579825 від 16.11.2023 року (а.с. 14). Довідкою приватного нотаріуса Пасюк Л.О. за №291/01-16 від 11.10.2024 року роз`яснено [PERSON] про необхідність звернутися до суду за продовженням строку для прийняття спадщини, оскільки згідно ст. 1270 ЦК України ним не було вчасно подано заяви до нотаріуса про прийняття спадщини (а.с. 15). Відповідно до копії довідки військової частини [NUMBER] за № 1694 від 27.09.2024 року, [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] з 10.12.2022 року по теперішній час, тобто по дату видачі довідки (а.с. 16). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » внаслідок одруження із [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про одруження [NUMBER] від 03.06.1963 року (а.с. 17). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 05.07.2023 року, остання, знаючи про своє право на обов`язкову частку в спадщині, відмовилася від отримання обов"язкової частки спадщини по закону. Не заперечила про оформлення спадщини згідно з волею заповідача ( [PERSON] ) (а.с. 18). Інформаційна довідка із спадкового реєстру № 79230062 від 20.11.2024 року підтверджує заведення спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] за номером у нотаріуса 66/2023 від 14.08.2023 року (а.с. 52-53). Копія спадкової справи № 66/2023 від 14.08.2023 року до майна померлого [INFO] [PERSON] підтверджує факт звернення спадкоємцем [PERSON] до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, відмовою спадкоємця за законом [PERSON] від її обов`язкової частки спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] (а.с. 67-99). V. Застосоване судом законодавство В статті 55\~Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (стаття 77 ЦПК). Згідно ст.\~78\~ЦПК\~України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.\~79\~ЦПК\~України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80\~ЦПК\~України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.\~89\~ЦПК\~України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У відповідності до статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1-3\~ст.\~1235\~ЦК України\~передбачено,\~що заповідач\~може призначити\~своїми спадкоємцями\~одну або\~кілька фізичних\~осіб,\~незалежно від\~наявності у\~нього з\~цими особами\~сімейних,\~родинних відносин,\~а також\~інших учасників\~цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України). Частиною першою статті 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. За положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі»; пункт 32 рішення ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу. Аналогічна позиція викладена у постанові від 14.11.2024 року Волинського апеляційного суду у справі № 168/444/24 (22-ц/802/1069/24). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». VI. Висновки суду Беручи до уваги наведене вище, а також те, що судом встановлено, що позивач, є військовослужбовцем, проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині з грудня 2022 року, суд надає віри його поясненням, що дійсно не мав можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк. Також суд враховує те, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки останній втратить право на спадкування майна, яке залишилось після смерті його батька та вказані обставини будуть для нього занадто надмірним тягарем. Тож, суд враховуючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог та інших учасників справи в цілому, дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачу додаткового строку терміном шість місяців, оскільки такий буде достатнім за даних умов для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . VІІ. Судові витрати Виходячи з вимог\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач в позовній заяві просив витрати в розмірі сплаченого судового збору залишити за ним (а.с. 3), суд вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: approved