Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з постачання теплової енергії. Позов мотивує тим, що відповідно до інформаційної довідки відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] та користується послугами постачання теплової енергії за цією адресою. З 01.12.2021р. між позивачем та відповідачем вважається укладеним Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Відповідно до п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №830, фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь - яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви - приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Зазначає, що позивач надав послуги відповідачу в сфері теплопостачання, останній такими послугами користується для задоволення своїх потреб, та не відмовився від них, але оплату за послуги з постачання теплової енергії не здійнював належним чином. Відтак, за період з 01.08.2022р. по 31.07.2023р. у відповідача утворилася заборгованість за послуги постачання теплової енергії в розмірі 51 649 (п"ятдесят одна тисяча шістсот сорок дев"ять) гривень 29 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.01.2024р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, доводи позовної заяви вважає необгрунтованими та безпідставними, зазначає, що послуги з теплопотачання у приміщення за адресою [ADDRESS] , власником якого він є, не надаються, про що сторонами 14.07.2021р. складено акт про перекриття подаючого та зворотнього трубопроводів теплоносія на опалення запірною арматурою та опломбування пломбами "Н-Н". Відповідно, у відповідача не виникло жодного обов"язку по оплаті послуг за теплопостачання нежитлового приміщення. \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131121748 від 17.07.2018р. вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 196,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 1600213946101. Дана обставина також підтверджена відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву. До відзиву на позовну заяву долучено акт, складений 14.07.2021р. старшим майстром ФРТМ Я. Вівчар, техніком ФРТМ І. Чорнобай, начальником технічного відділу ЛКП "Вулецьке" М. Зарівняк, представником від ПП Скварчинський І.Б. М. Михайлів. Згідно акту, для теплопостачання нежитлового приміщення виконана окрема врізка трубопроводів теплоносія на опалення в елеваторному вузлі в 3- му під?їзді житлового будинку на [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що подаючий та зворотній трубопроводи теплоносія на опалення вищевказаних нежитлових приміщень перекрито запірною арматурою та опломбовано пломбами «Н - Н». Розподільчі трубопроводи загальнобудинкової системи опалення виконані в скритому прокладанні. Разом з цим, суд не бере до уваги даний акт, оскільки такий не містить інформацію про те, що саме у нежитлове приміщення загальною площею 196,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] теплова енергія не постачається. Згідно долученого позивачем акту від 11.10.2024р. про включення системи теплоспоживання, в опалювальному сезоні 2021/2022рр. система теплоспоживання в приміщеннях ж/б без кв. [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] за адресою [ADDRESS] включена на опалення 11 жовтня 2021 року. Даний акт стороною відповідача не спростовано. Згідно розрахунку заборгованості за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , заборгованість за період з 01.08.2022р. по 31.07.2023р. становить 51 649 (п"ятдесят одна тисяча шістсот сорок дев"ять) гривень 29 коп. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а також рядом підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п.2, виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а пунктом 6 даної частини статті визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ЗУ "Про теплопостачання", Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. З матеріалів позову вбачається, що відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з метою їх оплати. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Згідно зі ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1, ч.2 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року), оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З 01.12.2021р. з відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. За умовами договору ЛМКП "Львівтеплоенерго" зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Із матеріалів справи вбачається, що послуги відповідачу надавалися послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується відповідним актом про включення системи теплоспоживання. У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.10 Закону "Про житлово-комунальні послуги", ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Розрахунок заборгованості, який долучений до позовної заяви, свідчить про несплату відповідачем послуг з постачання теплової енергії. Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по сплаті за послуги з постачання теплової енергії, яка в добровільному порядку не погашена. З висновку, який міститься у постанові Верховного суду у справі № 686/6276/19 вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту надання житлово - комунальних послуг. В матеріалах справи містяться відповідні копії договору, розрахунків, які свідчать про належне виконання позивачем своїх послуг. Дані документи стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують факт надання відповідачу житлово-комунальних послуг, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування, оскільки не спростовані відповідачем. Відповідачем у справі не доведено тієї обставини, що послугами, які надав позивач у спірний період, він, відповідач, фактично не користувався. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представив. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Outcome: approved