Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

10 січня 2024 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Лишенка С.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області від 04.12.2023 року у справі №317/6469/23 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 12,5% від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2023 та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказано, що позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. З 2015 року по жовтень 2023 року позивач добровільно сплачував аліменти та додаткові витрати на утримання дитини. Потім у сторін виникла конфліктна ситуація, і 31.10.2023 року відповідачка подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, та 04.12.2023 року було видано відповідний судовий наказ. Однак, на утриманні позивача також перебувають його батьків і неповнолітня донька, рішення щодо утримання яких він виконую добровільно. Отже, з доходів позивача стягуються 1/5 + 1/5 + 1/4 + 1/4 частин його доходу, що є 90%. Просить зменшити розмір аліментів до 12,5% його доходу, що буде дорівнювати 8000-9000 гривень на місяць. Ухвалою судді від 15 січня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 14 лютого 2024 року відповідачка [PERSON] в особі представника адвоката Щасливої М.О. подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилалась, що з позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] звернувся через місяць після стягнення аліментів. При цьому, у нього не змінився ані майновий стан, ані стан здоров`я. Вказуючи на розмір доходів позивача і зареєстроване за ним нерухоме майно, вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Стягнення з позивача інших аліментів просить сприймати критично, оскільки заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утриманні іншої дитини подав адвокат Лишенко С.С., що подав і цей позов. Позови про зменшення інших аліментів позивач не подавав. Всі інші аліменти окрім оспорених, сплачуються в добровільному порядку, а отже положення ЗУ «Про виконавче провадження» щодо обмеження розміру стягнення 50% у справі не повинні застосовуватись. 22 лютого 2024 року представник позивача адвокат Лишенко С.С. подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог за первісним позовом. Посилаючись на розрахунок сплачених аліментів з 2015 року по жовтень 2023 року вказує на належне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини. Конфлікт між сторонами вважає направленим на одностороннє скасування домовленості щодо зміни добровільно сплачуваних аліментів. Щодо розміру аліментів наполягає, що з позивача стягнуто 20%+20%+25%+25%, і такий розмір стягнення порушує права боржника в аспекті практики Верховного суду України. Добровільно позивач сплачував аліменти в сумі 7000 гривень. При стягненні з нього аліментів в сумі 12,5%, сума стягнення буде дорівнювати 15000 гривень, тобто 362,32 Євро, що є більше прожиткового мінімуму на утримання дитини в республіці Австрія, де зараз проживає відповідачка і дитина. Вказує, що у разі зменшення всіх аліментів до 12,5%, з позивача буде 50% його заробітку. За таких обставин наполягає на наявності підстав для зменшення розміру аліментів. Ухвалою судді від 27 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Щасливої М.О. від 26 лютого 2024 року, продовжено стороні відповідача процесуальний строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 05 березня 2024 року (включно). 05 березня 2024 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Щаслива М.О. подала заперечень на відповідь на відзив, в яких просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що стягнення аліментів з позивача є не наслідком конфліктної ситуації, а захистом інтересів дитини. У справі вважає відсутнім доведення зміни матеріального становища позивача і наявності підстав для зміни розміру аліментів. Сукупний розмір стягнень з позивача оспорює, посилаючись на примусове виконання лише одного судового наказу про стягнення аліментів на користь відповідачки. Ухвалою судді від 21 березня 2024 року повернута представнику позивача [PERSON] заява про зміну предмету позову від 20 березня 2024 року. 25 березня 2024 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Лишенка Сергія Сергійовича подав заяву про зміну предмету позову, та просив за результатами судового розгляду: Зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] ( [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі судового наказу, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області від 04.12.2023 року у справі №317/6469/23 на користь [PERSON] ( [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 1/8% від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 25 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву (із зміною предмету позову) [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. 25 березня 2024 року представник позивача [PERSON] подав заяву про допит відповідача [PERSON] в якості свідка. У разі її відмови дачі свідчень визнати її особисту участь обов`язковою. 02 квітня 2024 року представник відповідача [PERSON] подала відзив на позовну заяву (із зміною предмету позову), в якому просила відмовити в задоволенні вищевказаної редакції позовних вимог в повному обсязі. Вказувала на можливість зменшення розміру аліментів лише після набрання відповідним рішенням законної сили, а не з вказаної позивачем дати 31.10.2023 року. Щодо підстав відмови у позові, посилалась на раніше вказані нею підстави. Ухвалою суду від 09 травня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , витребувано у Головного управління ДПС у Запорізькій області інформацію щодо відкритих рахунків в банківських установах на ім`я позивача [PERSON] 21 травня 2024 року до суду надано відповідь Головного управління ДПС у Запорізькій області про неможливість виконання ухвали суду від 09 травня 2024 року. Ухвалою суду від 02 липня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , витребувано у АТ «Універсал Банк», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», АТ «УКРСИББАНК» інформацію чи наявні відкриті рахунки на ім`я [PERSON] , а також виписку по таким рахункам за період з грудень 2023 року січень 2024 року. 23 липня 2024 року до суду надано відповідь АТ «УКРСИББАНК» про неможливість виконання ухвали суду. 23 липня 2024 року до суду надано витребувану інформацію від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 24 липня 2024 року від АТ «Універсал Банк», 29 липня 2024 року від ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ». Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року закрите підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про виклик і допит в якості свідка відповідачки [PERSON] . 12 грудня 2024 року представник позивача [PERSON] подав заяву про задоволення позову в повному обсязі і розгляд справи за його відсутності. 12 грудня 2024 року [PERSON] також надала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. В задоволенні позову просить відмовити. В судове засідання учасники не з`явились, що однак з урахуванням поданих ними заяв по суті справи, доказів і пояснень, їх неявка не перешкоджає вирішенню спору. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2007 року по 21 липня 2015 року (рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року у справі Провадження №2/337/1334/2015, ЄУН №337/3069/15-ц). Судовим наказом від 04 грудня 2023 року у справі Провадження №2-н/317/1532/2023 ЄУН №317/6469/23, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. За п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів, чи суттєві зміни у його сімейному стані, можуть бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). На обставину, що зумовлює необхідність зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивач посилається на зміну свого матеріального та сімейного становища, а саме на наявність на утриманні інших осіб. Так рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року у справі Провадження №2/333/1387/20, ЄУН №333/1394/20 стягнуто з [PERSON] : аліменти на утримання матері [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 24.03.2020 року і довічно; аліменти на утримання батька [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24.03.2020 року і довічно. Отже, аліменти на утримання батьків існували на момент стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, ухвалення судового наказу від 04 грудня 2023 року (у справі ЄУН №317/6469/23) є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання батьків [PERSON] (у справі ЄУН №333/1394/20), однак не навпаки. Крім того судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2023 року у справі ЄУН №333/11369/23 Провадження №2-н/333/1587/23 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, важливе значення має хронологія подій у справі: 1). 04 грудня 2024 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] (ЄУН №317/6469/23); 2). 12 грудня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП №73547099 з примусового виконання судового наказу від 04 грудня 2024 року; 3). 18 грудня 2024 року адвокат Лишенко Сергій Сергійович в інтересах [PERSON] подає до Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] (згідно інформації про заявника з сайту Судової влади); 3). 25 грудня 2023 року видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] (ЄУН №333/11369/23); 5). 10 січня 2024 року адвокат Лишенко Сергій Сергійович в інтересах [PERSON] подає до Хортицького районного суду м. Запоріжжя позов про зменшення розмір аліментів. Також, як було встановлено в ході судового розгляду, на примусовому виконання щодо боржника [PERSON] перебуває лише виконавче провадження ВП №73547099 з примусового виконання судового наказу від 04 грудня 2024 року у справі ЄУН №317/6469/23. На переконання суду, такі обставини і їх хронологія підтверджують штучне створення розміру утримань з позивача [PERSON] , а тому не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. Аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] стягнуто судовим наказом у передбаченому п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України розмірі. Нові діти на утриманні у позивача після цього не з`явились. Таким чином, обставини, на які покликається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не є такими, що виникли після призначення цих аліментів, адже в часі вони виникла раніше, ніж суд призначив аліменти на утримання сина [PERSON] , розмір яких у цій справі оспорює позивач. На момент стягнення цих аліментів, на утриманні [PERSON] вже перебували батьки [PERSON] і [PERSON] , та донька [PERSON] , [INFO] . Крім того судом було досліджено фінансову документацію з банківських установ щодо матеріального стану [PERSON] , який має належні можливості по виконанню своїх фінансових зобов`язань. Надані платіжні інструкції щодо добровільної сплати [PERSON] аліментів, а також інформація щодо конфліктних ситуації між сторонами, не містять доказового значення для вирішення спору про зменшення розміру аліментів. За вказаних обставин судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання іншої дитини. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, справа № 565/2071/19). У позовній заяві позивач зазначає, що не погоджується з розміром аліментів, який стягується і сягає до 90% його доходу. Однак, з урахуванням встановлених судом обставин, належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання батьків, після чого, вже підлягає визначенню розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Зменшення розміру аліментів на утримання лише однієї дитини, і надання перед нею перевагу усім іншим отримувачам допомоги, є протиправним. Суд звертає увагу позивача, що його дитина від першого шлюбу має рівні з іншими дітьми позивача права на його утримання незалежно від того, проживає з ними батько чи ні. Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що зміна сімейного чи матеріального стану позивача стягнення з нього його ж представником аліментів на користь другої дружини, в даному випадку не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Судом не встановлено, що зміна його сімейного стану призвела до погіршення його матеріального становища, чи щоб розмір його доходу не дозволяв йому забезпечувати достатній рівень життя дітей, чи своїх батьків. Судом встановлено, що сплата ним аліментів не ставить його родину в скрутне матеріальне становище. Крім того, суд констатує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Згідно з ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE,\~\~ № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи викладені обставини, право дітей позивача на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального становища [PERSON] , з урахуванням сімейного стану сторін, їх фінансових спроможностей, виходячи з його найкращих інтересів, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed