Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

18.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 501148822 від 31.05.2019 у розмірі 60 999 грн 10 к. Позов мотивований тим, що 31.05.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 501148822. Зазначений договір підписано в порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 45 000 грн з відсотковою ставкою 21.99 % річних, зі строком кредиту 36 місяців. Відповідачка належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.09.2021 склала 60 999 грн 10 к., в тому числі 34 196 грн 53 к. тіло кредиту та 26 802 грн 57 к. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 501148822 від 31.05.2019. Добровільно відповідачка загальну кредитну заборгованість в сумі 60\~999 грн 10 к. не повертає позивачу. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на його користь зазначену суму кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 20.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 18.12.2024 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачці копію позовної заяви з додатками. Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином. 22.11.2024 представник позивача надіслав через систему «Електронний суд» заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити повністю. 02.12.2024 адвокат Ярославська О.М., діючи в інтересах відповідачки, через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала та зазначила, що від АТ «Альфа-Банк» вона не отримувала жодного повідомлення про зміну кредитора. Разом з тим, посилаючись на судову практику, зазначила, що станом на дату укладення договору факторингу між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», АТ «Альфа-Банк» не було позбавлене ліцензії на здійснення фінансових операцій та не перебувало у процесі ліквідації. Отже, за таких обставин у останнього не було підстав укладати договір факторингу, а тому у розумінні ст. 215 ЦК України такий договір є недійсним. Звернула увагу суду на те, що АТ «Альфа-Банк» наразі перейменовано в АТ «Сенс-Банк». Крім того, зазначила, що суму заборгованості вважає спірною, оскільки позивачем не було надано деталізованого розрахунку щодо нарахованих відсотків. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідачка заперечувала суму витрат на правову допомогу, яку поніс позивач, посилаючись на їх не співмірність зі складністю справи, ціною позову та витраченим часом представника позивача, а також непропорційність до предмету позову. Вважає суму таких витрат завищеною та просила зменшити її у разі задоволення позову до 2\~000 грн. 10.12.2024 представник позивача надіслав суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачка не заперечує факт укладення між нею та АТ «Альфа-Банк» кредитного договору та виникнення заборгованості. Крім того, на спростування заперечень відповідачки щодо правомірності укладення договору факторингу, звернув увагу суду на те, що наведена відповідачкою судова практика по справі № 906/1174/18 не стосується предмету наданого позову. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, з урахуванням позицій сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 31.05.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501148822, за яким остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 45 000 грн з відсотковою ставкою 21,99 % річних зі строком надання кредиту - 36 місяців (а.с.6-7). Зазначений договір укладено сторонами в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано ними електронними підписами. АТ «Альфа-Банк» виконало зобов`язання за кредитним договором № 501148822 від 31.05.2019, надавши відповідачці грошові кошти в сумі 45\~000 грн. Однак, відповідачка не виконала взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування не повернула, у зв`язку з чим їй нараховано заборгованість, яка станом на 20.09.2021 склала 60 999 грн 10 к., в тому числі 34 196 грн 53 к. - тіло кредиту та 26 802 грн 57 к. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки (а.с.18-34) та детальним розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.35), наявними в матеріалах справи. Зазначена сума заборгованості відповідачкою не була сплачена. Слід зазначити, що факт укладення кредитного договору та факт виникнення заборгованості відповідачкою не оспорються, проте оспорюється сума заборгованості в частині нарахованих процентів. Судом встановлено, що нарахування процентів за кредитним договором відбувалося в межах строку кредитування та відповідно до умов кредитного договору. У постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2\~статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.35) сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом склала 26 802 грн 57 к. (8\~802 грн 57 к. + 18\~000 грн). Враховуючи зазначене, взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає недоведеним обставину порушення умов кредитного договору щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами. За змістом статей\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приписами статті\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог\~ст.\~1055\~ЦК\~України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ч.12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ч.3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 3 (а.с.10-15), на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501148822 від 31.05.2019. Відповідно до п.2.3 зазначеного договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2. цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України\~передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.ст.\~1080,\~1084 ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Так, 20.09.2021 між сторонами договору факторингу № 3 від 20.09.2021 було підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 20.09.2021 (а.с.15). Факт виконання зобов`язання по оплаті прав за вищевказаним договором підтверджується платіжним дорученням № 559 від 20.09.2021 на загальну суму 12 844 800 грн. (а.с.16). Отже, договір факторингу є дійсним, правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~ст.\~518 ЦК України\~боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Відповідачка у відзиві зазначила про те, що вона не отримувала жодного повідомлення про зміну кредитора за договором № 501148822 від 31.05.2019. Крім того, зазначила, що станом на дату укладення договору факторингу АТ «Альфа-Банк» не було позбавлене ліцензії, не перебувало в процесі ліквідації та змінило свою назву на АТ «Сенс-Банк», а тому не правомірно уклало договір факторингу. Однак, доказів на підтвердження цьому відповідачка суду не надала. Слід зазначити, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі вищезазначеного договору факторингу правомірно набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 501148822 від 31.05.2019 на суму 60 999 грн 10 к. На день звернення позивача з наданим позовом, відповідачка добровільно заборгованість не погасила. З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин невиконання зобов`язання не пояснювала. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст.\~514, ч.1 ст.\~516\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи позиції сторін, викладені у їх письмових заявах, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.8. ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до\~п.2\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9 200 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, представником позивача суду надано Договір № 03-07/24 від 03.07.2024 про надання правової допомоги, з якого вбачається, що адвокат Литвиненко О.І. надала юридичну допомогу ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (а.с.36-37). Як вбачається з Акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 (а.с.38) сума послуг, наданих ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» адвокатом Литвиненко О.І., склала 9 200 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 4925 від 01.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» оплатило адвокату Литвиненко О.І. юридичні послуги за надання правової допомоги в сумі 9 200 грн. Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи містять значну кількість документів на дослідження, збирання та на підготовку яких адвокат витратив значний час. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 200 грн. Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути всі понесені ним і документально підтверджені судові витрати, зокрема по сплаті судового збору в сумі 3\~028 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 200 грн.

Outcome: approved