Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № Р20.00110.005789221 від 07.10.2019 в розмірі 22549,09 грн., а також судовий збір, що сплачений при подані позовної заяви. Розгляд справи просить проводити за відсутності представника позивача. У разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача просить провести заочний розгляд справи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Р20.00110.005789221. Відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 10100,00 грн. для власних потреб строком на 36 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 15,00 % річних. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТзОВ «Свеа Фінанс» право вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором Р20.00110.005789221 від 07.10.2019. Однак всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання по договору, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед ТзОВ «ФК «Свеа Фінанс» за кредитним договором № Р20.00110.005789221 від 07.10.2019 в розмірі 22549,09 грн. з яких: 9968,61 грн. заборгованості за основним боргом, 4783,90 грн. заборгованості за відсотками та 7796,58 грн. заборгованості за іншими процентнами платежами. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 79). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 29.11.2024 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін Ухвалою суду від 10.12.2024 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідача викликано в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 07.10.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Р20.00110.005789221, за умовами якого АТ «Ідея Банк» надало відповідачу кредит у розмірі 10100,00 грн., зі сплатою 15,00 % річних (процентна ставка змінювана), строк дії кредиту 36 місяців (а.с. 12). Згідно з паспортом споживчого кредиту відповідач ознайомився з інформацією про умови кредитування, вартість кредиту та графіком щомісячних платежів, що стверджується його підписом (а.с. 13). АТ «Ідея Банк» на виконання умов договору № Р20.00110.005789221 перерахувало [PERSON] кошти в розмірі 10100,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 2107542 від 07.10.2019 (а.с. 14). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом № Р20.00110.005789221 від 07.10.2019 розрахунок боргу станом на 25.07.2023 складає 22549,09 грн. з яких: 9968,61 грн. заборгованості за основним боргом, 4783,90 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим відсотками та 7796,58 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим комісіями (а.с. 19). З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 07.10.2019 по 25.07.2023 встановлено, що відповідач вносиВ кошти на погашення кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування № Р20.00110.005789221 від 07.10.2019, зокрема, востаннє 08.01.2020 у розмірі 299,60 грн. (а.с. 20-21). 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до вимог якого АТ «Ідея Банк» передає за плату, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за первинними договорами, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 22-31). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 АТ «Ідея Банк» було відступлено, а ТОВ «ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за первинним договором № Р20.00110.005789221 на загальну суму заборгованості 22549,09 грн. (а.с. 42). Згідно з нотаріально посвідченим рішенням єдиного учасника ТзОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 вирішено змінити найменування товариства, а саме: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (а.с. 44-45). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків. В ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07.10.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Р20.00110.005789221. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов договору, з якими він погодився, що підтвердив своїм підписом. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором, яка станом на 25.07.2023 становить 22549,09 грн. з яких: 9968,61 грн. заборгованості за основним боргом, 4783,90 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим відсотками та 7796,58 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим комісіями Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами. Однак, суд зазначає, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Так, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). З урахуванням принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). А тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7796,58 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим комісіями задоволенню не підлягають. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов необхідно частково задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № Р20.00110.005789221 від 07.10.2019 в загальній сумі 14752,51 грн. з яких: 9968,61 грн. заборгованості за основним боргом та 4783,90 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим відсотками, а в іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог А тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1584,83 грн. (2422,40 грн. х 14752,51 грн. / 22549,09 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 509, 512, 514, 526, 610, 626, 628, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», та

Outcome: partial