Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов (уточнений від 16 вересня 2024 року), згідно якого [PERSON] просила: -позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 56 466,70 гривень. Стислий виклад позиції позивачки. 17 вересня 2016 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 3 серпня 2020 року розірвано (справа № 511/847/20). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судовим наказом від 9 червня 2020 року з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Разом з цим, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 163 020,35 гривень. [PERSON] є дитиною інвалідом, але в супроводі батька на прийом до лікарів жодного разу не приходив, лікарів відвідує лише в присутності матері. При цьому, відповідач протягом трьох років не дбає про дитину, зокрема, щоб вона була забезпечена належним харчуванням, не займається її розвитком, а тому його дії свідчать про ухилення від батьківських обов`язків. Водночас дитина потребує лікування, яке вартує великих коштів та за останні місяці позивачка витратила на проведення діагностики та лікування коштів на загальну суму 56 466,70 гривень, які вважає, що відповідач має сплатити їй, оскільки є здоровим та працездатним чоловіком, іншої сім`ї не має. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] в судове засідання не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Стислий виклад позиції третіх осіб. Представник служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області Подолінський Олег Михайлович надіслав через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без участі представника служби, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області Радіонова Дар`я Анатоліївна надіслала через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заяви. 14 листопада 2024 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 71). Процесуальні дії у справі. 19 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 37 - 38). 14 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 73 - 74). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] народився [PERSON] , про що 25 січня 2017 року складено відповідний актовий запис № 108, батьки: батьком [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією (яка видана повторно) свідоцтва про народження серії [NUMBER] , місце державної реєстрації: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 12). 9 червня 2020 року Роздільнянським районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх сина [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а.с. 15). 3 серпня 2020 року Роздільнянським районним судом Одеської області розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем, який 17 вересня 2016 року між ними було зареєстровано (а.с. 13 - 14). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 5 червня 2024 року, станом на 31 травня 2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 163 020,35 гривень (а.с. 16). Згідно медичного висновку № 41 від 9 серпня 2024 року, [PERSON] має захворювання у виді розумової відсталості (а.с. 17). Відповідно до довідки лікаря психіатра, [PERSON] перебуває під наглядом лікаря з 2022 року та має статус дитини інваліда, протягом усього періоду спостереження, кожного разу на амбулаторний прийом звертається тільки у супроводі матері [PERSON] , у супроводі батька пацієнт на прийомі жодного разу не був (а.с. 18). Згідно довідки служби у справах дітей Роздільнянської міської ради № 228 від 5 липня 2024 року, [PERSON] протягом трьох років не дбає щоб його дитина була забезпечена необхідним харчуванням, одягом, а також не проводить з ним час, не займається його виховання та розвитком, такі дії свідчать про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та можуть стати підставою для позбавлення його батьківських прав, виключно в інтересах дитини (а.с. 19). Відповідно до довідки управління соціального захисту населення, [PERSON] перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю підгрупа А на сина [PERSON] , [INFO] , допомогу призначено на період з 10 серпня 2022 року по 1 серпня 2024 року в розмірі 5 820,90 гривень на місяць (а.с. 20). На підтвердження додаткових витрат на утримання дитини, [PERSON] надала квитанції на загальну суму 56 466,70 гривень, з яких 1 440,00 гривень сплачено за ехокардіографію (а.с. 21), 1 711,70 гривень за CHECK-UP дитячий (а.с. 25), та 53 315,00 гривень за лікування карієсу молочних зубів (а.с. 22 - 24). Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради 17 жовтня 2024 року № 375, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 61 - 64). В той самий час, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини понад три роки, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, а також не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що вимога щодо позбавлення батьківських прав відповідача є обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини. При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21). Відносно вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає необхідним зауважити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №643/11742/16-ц), вказав, що аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Як встановлено судом, [PERSON] має статус дитини інваліда, що безумовно свідчить на необхідності додаткових витрат на його утримання. На підставі викладеного, а також у зв`язку з тим, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо неможливості надання додаткової допомоги дитині, суд прийшов до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. Разом з цим, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 1 частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved