Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: ТдВ СК «Альфа Гарант» про стягнення збитків, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивує тим, що 08 вересня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Міцубісі Паджеро д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на праві власності та автомобіля Субару Форестер д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Право власності на автомобіль Міцубісі Паджеро д.н.3. [NUMBER] , саме [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Для оформлення ДТП прибули працівники поліції. За фактом ДТП на відповідача [PERSON] за порушення правил дорожного руху, було складено Протокол про адміністративне правопорушення ААД№024115 за ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Деснянського районного суду м.Києва від 21.12.2023 року, справа N?754/13725/23 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУПАП. Не погоджуючись з даною постановою Деснянського районного суду м. Києва представник [PERSON] подав апеляційну скаргу. 29 січня 2024 р. Київським апеляційним судом було винесено постанову про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін постанову Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2023 р. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ТДВ Страхову компанію «Альфа-Гарант». Протоколом огляду транспортного засобу від 08.09.2023 р. який був складений працівниками поліції було вказано видимі пошкодження автомобіля. З метою встановлення попередньої вартості відновлювального ремонту 14.09.23 р. [PERSON] звернувся до ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», яке має СТО та є офіційним дилером Міцубісі з продажу та ремонту. Відповідно до ремонтної калькуляції від 14.09.2023 р. загальна вартість ремонту з ПДВ склала 592 474 грн. 82 коп. Розуміючи, що орієнтовна сума ремонту є дуже великою для нього [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] та уклав договір N?48C/09/23 про надання послуг з оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ). Протоколом (акт) 48C/09/23 огляду колісного транспортного засобу від 29.09.2023 був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем Міцубісі Паджеро д.н.3. [NUMBER] у результаті ДТП. На підставі договору N?48/09/23 від 29.09.23 р. та протоколу огляду було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ N?48C/09/23 від 07.10.23 р. Відповідно звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження КТЗ Міцубісі Паджеро д.н.3. [NUMBER] , складає 358 562 грн 00 коп. Позивач за власні кошти здійснив всі необхідні закупівлі запчастин, сплатив: за перевезення авто, за виконані ремонтні та налагоджуванні роботи та по закінченню робіт, за технічний контроль для перевірки технічної справності (тех.огляд). Відповідно страхового полісу 213187769 сума відшкодування складала 160 000 грн. з урахування франшизи 1 600.00 грн. Таким чином відшкодування СК складало б 160 000 - 1 600 = 158 400 грн. 16 лютого 2024 р. між [PERSON] та СК «Альфа-Гарант» було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, яка склала 156 400 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок 22.02.2024 року, що підтверджується банківською квитанцією. Однак, як вбачається з документів закупівлі запчастин та актів виконаних робіт та інших документів, що додаються до позовної заяви вартість ремонту пошкодженого автомобіля Міцубісі та приведення авто до технічно справного стану для його подальшої експлуатації склала 238 09 грн. 77 коп. Отже, позивачем [PERSON] понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, його евакуацію, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 83 692 грн. 77 коп. Крім того, позивач [PERSON] є суб?єктом підприємницької діяльності, що полягає у оптовій та роздрібній торгівлі сантехнічних виробів. Вказана діяльність потребує постійних розїздів, як по місту так і за його межами, з метою отримання товарів від постачальників (продавців), доставки на орендований ФОП [PERSON] склад, та подальшого продажу та доставки до споживачів або до відділень різних пошт для відправлення заказів, що є неможливою без власного транспортного засобу. Пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль використовувався в основному для здійснення підприємницької діяльності. Після його пошкодження Позивач, як ФОП [PERSON] для отримання можливості продовжувати здійснення своєї підприємницької діяльності та отримання від цього доходу був вимушений орендувати автомобіль у ФОП [PERSON] та сплачувати орендну плату у сумі 300 грн. 00 коп. за добу оренди. Загалом з моменту ДТП та взяття в оренду автомобіля до закінчення оренди пройшло 163 доби, і за цей час було сплачено 48 900 грн.00 коп, що також має бути стягнуто з відповідача. Крім того, позивачу завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях та погіршенню здоров?я у вигляді постійного нервового і психологічного виснаження позивача після ДТП, так як позивач був вимушений відвідувати органи поліції та судові засідання, здійснювати пошук спеціалістів для здіснення ремонтних робіт, пошук необхідних для відновлюваного ремонту запчастин та обладнання, здійснювати їх отримання та доставку до СТО , бути присутнім під час евакуації авто, проводити ремонт за свої кошти, що негативно відобразилось на платіжоспроможності його підприємницької діяльності , також почали виникати непорозуміння в родині позивача, Позивач одружений та має малолітню дитину [PERSON] 2013 р.н. Величина моральної шкоди, завданої позивачу, на його переконання , складає 20 000 грн. З урахуванням поданої до суду 08.11.2024 року заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив суд про стягнення з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - 60 319 грн. 26 коп., у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. та судові витрати у вигляді судового збору 1762 грн. Від представника відповідача до суду 30.10.2024 року надійшли письмові пояснення в яких зазначив, що оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт ТЗ перевищує вартість ТЗ до ДТП, то такий ТЗ є фактично знищеним, відтак сума майнової шкоди, дорівнює різниці між вартістю ТЗ до та після ДТП. Разом з тим, як вбачається з тексту позову позивач узгодив страхове відшкодування у розмірі 156 400.00 грн., тоді як належний розмір страхового відшкодування 158 400.00 грн. Крім того, необхідно наголосити, що до предмету доказування данної категорії справ належить не лише вартість ремонту, а й необхідність здійснення такого ремонту в обсязі, наведеному в акті виконаних робіт, який відсутній у позові. Матеріали позову не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність здійснення відновлювального ремонту, оскільки відповідно до висновку експерта за результатами проведення авто товарознавчої експертизи від 13.09.2024 року такий ремонт є економічно не доцільним. Крім того відповідно до висновку експерта різниця між фактичним розміром завданої шкоди і належним страховим відшкодуванням становить 11 419 грн. 26 коп. Відтак, сторона відповідача визнає розмір майнової шкоди у розмірі 11 419 грн. 26 коп. Щодо моральної шкоди, то звертаючись до суду з позовом, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження її розміру, навіть більше, не було надано доказів, що підтверджували її понесення. Відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 06.06.2024 року стороною відповідача подано до суду клопотання про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи. 18.06.2024 року стороною відповідача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати судового збору за забезпечення доказів. 29.07.2024 року стороною позивача подано до суду в якості доказу цифрові фото, які були виконані та використані при проведенні технічного огляду пошкодженого ТЗ в електронному вигляді. 30.10.2024 року та 05.11.2024 року стороною відповідача подано до суду додаткові пояснення у справі. 08.11.2024 року стороною позивача у справі до суду подано заяву про зменшення позовних вимог. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд. Ухвалою суду від 19.06.2024 року у справі призначено судову авто товарознавчу експертизу. Ухвалою суду від 24.09.2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 31.10.2024 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник в повному обсязі підтримали вимоги позову та просили суд про його задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення на користь позивача розмір майнової шкоди у розмірі 11 419 грн. 26 коп., в задоволенні іншої частини позову просив відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 08 вересня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Міцубісі Паджеро д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] та автомобіля Субару Форестер д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Право власності на автомобіль Міцубісі Паджеро д.н.3. [NUMBER] , саме [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2023 року відповідача визнано винним в скоєнні ДТП, закрито справу про адміністративне правопорушення за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2024 року апеляційну скаргу адвоката Конюшка Д.Б., який діє в інтересах [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2023 року залишено без змін. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ТДВ Страхову компанію «Альфа-Гарант». Протоколом огляду транспортного засобу від 08.09.2023 р. який був складений працівниками поліції було вказано видимі пошкодження автомобіля. З метою встановлення попередньої вартості відновлювального ремонту 14.09.23 р. [PERSON] звернувся до ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» , яке має СТО та є офіційним дилером Міцубісі з продажу та ремонту. Відповідно до ремонтної калькуляції від 14.09.2023 року загальна вартість ремонту з ПДВ склала 592 474 грн. 82 коп. Як зазначив в судовому засіданні позивач, розуміючи, що орієнтовна сума ремонту є дуже великою для нього він звернувся до ФОП [PERSON] та уклав договір N?48C/09/23 про надання послуг з оцінки колісних транспортних засобів(КТЗ). Протоколом (акт) 48C/09/23 огляду колісного транспортного засобу від 29.09.2023 року був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем Міцубісі Паджеро д.н.3. [NUMBER] у результаті ДТП. На підставі договору N?48/09/23 від 29.09.23р. та протоколу огляду було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ N?48C/09/23 від 07.10.23 р. Відповідно звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження КТЗ Міцубісі Паджеро д.н.3. [NUMBER] , складає 358 562 грн 00 коп. Позивач за власні кошти здійснив всі необхідні закупівлі запчастин, сплатив: за перевезення авто, за виконані ремонтні та налагоджуванні роботи , та по закінченню робіт, за технічний контроль для перевірки технічної справності (тех.огляд). Відповідно страхового полісу 213187769 сума відшкодування складала 160 000 грн. з урахування франшизи 1 600.00 грн. 16 лютого 2024 р. між [PERSON] та СК «Альфа-Гарант» було укладено угоду про розмір страхового відшкодування , яка склала 156 400 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок 22.02.2024 року, що підтверджується банківською квитанцією, яка міститься в матеріалах справи. Як вбачається з документів закупівлі запчастин та актів виконаних робіт та інших документів, що додані позивачем до позовної заяви вартість ремонту пошкодженого автомобіля Міцубісі та приведення авто до технічно справного стану для його подальшої експлуатації склала 238 092 грн. 77 коп. На день подання позову до суду невідшкодованими залишилися 83 692 грн. 77 коп. 23.09.2024 року до суду надійшов висновок експерта від 13.09.2024 року №СЕ-19/111-24/39300-АВ за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля Міцубісі станом на 08.09.2023 року складає 284 904, 69 грн., ринкова вартість вказаного ТЗ станом на цю ж дату складає 115 085 грн. 43 коп. Крім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є суб?єктом підприємницької діяльності, що полягає у оптовій та роздрібній торгівлі сантехнічних виробів. Вказана діяльність потребує постійних розїздів, як по місту так і за його межами, з метою отримання товарів від постачальників (продавців), доставки на орендований ФОП [PERSON] склад, та подальшого продажу та доставки до споживачів або до відділень різних пошт для відправлення заказів, що є неможливою без власного транспортного засобу. Пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль використовувався в основному для здійснення підприємницької діяльності. Після його пошкодження Позивач, як ФОП [PERSON] для отримання можливості продовжувати здійснення своєї підприємницької діяльності та отримання від цього доходу був вимушений орендувати автомобіль у ФОП [PERSON] та сплачувати орендну плату у сумі 300 (триста) грн. 00 коп. за добу оренди. Загалом з моменту ДТП та взяття в оренду автомобіля до закінчення оренди пройшло 163 доби, і за цей час було сплачено 48 900 грн.00 коп. В якості доказів, позивач надав суду копію договору суборенди N?94/23 від 01.09.2023р. з актом приймання передачі об?єкта суборенди, та зведену відомість відправлень товарів ФОП [PERSON] з 07.12.23 р. по 27.02.24 р. з доставкою транспортом до різних відділень Нової пошти. Також надав суду в якості доказів видаткові накладні за період з вересня 2023 року по березень 2024р. (адресна доставка товарів покупцям.) Крім того, позивач вважає, що йому також було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 20 000. 00 грн., що полягає у душевних стражданнях та погіршенню здоров?я у вигляді постійного нервового і психологічного виснаження позивача після ДТП, так як позивач був вимушений відвідувати органи поліції та судові засідання, здійснювати пошук спеціалістів для здіснення ремонтних робіт, пошук необхідних для відновлюваного ремонту запчастин та обладнання, здійснювати їх отримання та доставку до СТО , бути присутнім під час евакуації авто, проводити ремонт за свої кошти, що негативно відобразилось на платіжоспроможності його підприємницької діяльності , також почали виникати непорозуміння в родині позивача, Позивач одружений та має малолітню дитину [PERSON] 2013 р.н. Після ДТП відповідач не вчинив жодних дій щодо відшкодування шкоди та примирення з позивачем, уникав та затягував розгляд судом справи про адміністративне правопорушення з метою уникнення відповідальності. 23 лютого 2024 р. позивач направив відповідачу на телефон через мессенджер «ВАЙБЕР» свій попередній розрахунок витрат, для можливого знайдення компромісу у відшкодуванні збитків. Але жодної відповіді досі не отримав, що свідчить про небажання відповідача до відшкодування шкоди. При зверненні до СК «Альфа-Гарант» позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених позивачем [PERSON] витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. V. Оцінка Суду. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Враховуючи відшкодоване ТДВ «Альфа Гарант» страхове відшкодування в розмірі 156 400 грн., суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] належить відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 11 419 грн. 26 коп. - різниця між фактичним розміром завданої шкоди автомобілю позивача і належним страховим відшкодуванням : вартість авто до ДТП 284 904 грн. 69 коп. - вартість авто після ДТП (115 085 грн. 43 коп.) - 158 400 грн. (належний розмір страхового відшкодування). 284 904,69 - 115 085,43 - 158 400 = 11 419, 26. Щодо стягнення оплати оренди іншого автомобіля на час ремонту у розмірі 48 900 грн., то суд приходить до висновку про обґрунтованість таких позовних вимог і можливість їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 3 огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена та підтвердженна постановами суду, кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, тому з відповідача підлягає стягненню в тому числі і вимушена оренда позивачем автомобіля для здійснення своєї підприємницької діяльності (ФОП). Щодо стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач в своєму позові зазначає, що внаслідок ДТП та пошкодження його власного автомобіля він зазнав моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях та погіршенню здоров?я у вигляді постійного нервового і психологічного виснаження позивача після ДТП, так як позивач був вимушений відвідувати органи поліції та судові засідання, здійснювати пошук спеціалістів для здіснення ремонтних робіт, пошук необхідних для відновлюваного ремонту запчастин та обладнання, здійснювати їх отримання та доставку до СТО , бути присутнім під час евакуації авто, проводити ремонт за свої кошти, що негативно відобразилось на платіжоспроможності його підприємницької діяльності , також почали виникати непорозуміння в родині позивача, Позивач одружений та має малолітню дитину [PERSON] 2013 р.н. Після ДТП відповідач не вчинив жодних дій щодо відшкодування шкоди та примирення з позивачем, уникав та затягував розгляд судом справи про адміністративне правопорушення з метою уникнення відповідальності. 23 лютого 2024 р. позивач направив відповідачу на телефон через мессенджер «ВАЙБЕР» свій попередній розрахунок витрат, для можливого знайдення компромісу у відшкодуванні збитків. Але жодної відповіді досі не отримав, що свідчить про небажання відповідача до відшкодування шкоди. Суд бере до уваги зазначені обставини . Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, рекомендаційний характер висновків соціально-психологічних досліджень та судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, повністю підтвердилися в ході судового розгляду справи по суті. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач вимогу на відшкодування моральної шкоди не визнав взагалі. Враховуючи дану обставину,

Outcome: partial