Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

У листопаді 2024 року представник [PERSON] адвокат Дерев`янкіна Л.Е. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 23.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось та супроводжувалось відсутністю взаєморозуміння та спільних поглядів на життя, що в подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з початку червня 2024 року. На сьогоднішній день вони не спілкуються, між ними взагалі відсутні любов та взаємні обов`язки, які повинні бути притаманні сім`ї. Спільна дитина проживає разом з матір`ю у Польщі. Вони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Позивач подала заяву про розгляд справи без її присутності, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову та просить шлюб розірвати. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 23.03.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Київським районним у місті Одесі віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 371. Шлюбні відносини припинено між сторонами з червня 2024 року. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 5586. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved