Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до [PERSON] , відповідно до якої просить: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ; визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що не прийняла спадщину після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері позивача у спадок залишився житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлій на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2008 у справі № 2-5939/08/14. За заявою позивача було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . Під час оформлення спадкових прав на вказаний житловий будинок позивачу стало відомо, що на момент смерті її матері разом із нею була зареєстрована також [PERSON] , [INFO] , яка є рідною сестрою позивача, а відповідно й спадкоємицею першої черги після смерті їх матері [PERSON] . У зв`язку із тим, що у житловому приміщенні разом із померлою була зареєстрована, крім позивача, й інша спадкоємиця першої черги, позивачу приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. було видано свідоцтво про право на спадщину лише щодо 1/2 частки у житловому будинку [ADDRESS] . Позивач вважає, що [PERSON] , яка хоча й формально була зареєстрована разом із померлою матірью на момент її смерті, спадщину не прийняла, оскільки з 1993 року не проживає та навіть не навідувалась до матері та до житлового будинку [ADDRESS] . Більше тридцяти років місце фактичного проживання відповідача не відоме, зв`язок із рідними вона не підтримувала. У той саме час останні роки свого життя мати позивача тяжко хворіла на онкологічне захворювання, доглядом за нею займалась позивач. Похованням матері також займалась позивач. Крім того, позивач, незважаючи на ту обставину, що вона не була власником житлового будинку [ADDRESS] , проводила оплату комунальних послуг, доглядала за будинком. Відповідач же жодного разу з 1993 року не тільки не проживала та не навідувалась до будинку матері, а не надавала жодних коштів на його утримання. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 1993 року по теперішній час, житловою площею будинку не користується, а отже зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті постійно не проживала. Крім того, відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подала, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Отже, відповідач у цій справі не є такою, що прийняла спадщину, а відповідно не набула права на спадкове майно, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, проте не проживалаза вказаною адресою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 26.03.2024, визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.04.2024 задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої Вікторії Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи 70958602,\~заведену після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Витребувано з Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , із зазначенням інформації про осіб, які вказані батьками [PERSON] , [INFO] . 06.06.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла копія спадкової справи №37/2023. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.07.2024 залучено до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Харківську міську раду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.08.2024 за клопотанням представника позивача витребувано у Дергачівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , із зазначенням інформації про осіб, які вказані батьками [PERSON] , [INFO] , яка народилась у смт Золочів Харківської області. 19.09.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана з Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2024 підготовче провадження у даній цивільній справі\~закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у змісті заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, дослідивши письмові заяви по суті справи, допитавши свідків, документи наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно з даними, які містяться у свідоцтві про народження, виданого 02.07.1968 № [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , про що складено актовий запис №250, Батьки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до даних, які містяться у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00005049093 від 07.09.2010, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до даних, які містяться у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого 29.11.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 29.11.2022 складено відповідний актовий запис №11597. Згідно з даними, які містяться у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22510267 від 17.04.2009, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», за реєстраційним номером 27071465, житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.12.2008 справа №2-5939/08/14. Відповідно до даних, які містяться у витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73387654 від 29.07.2023, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. зареєстровано спадкову справу №70958602, номер у нотаріуса 37/2023, спадкодавець [PERSON] , спадкоємець [PERSON] , ступінь спорідненості -перший, спадкове майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними, які містяться у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.12.2022, станом на 22.12.2022 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даних, які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав №340898689 від 29.07.2023, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2772784663120, житловий будинок загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 31 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтві про спадщину серія та номер 1296, виданий 29.07.2023, видавник приватний нотаріус ХМНО Рудаєва В.О., на справі спільної часткової власності (1/2) зареєстровано за [PERSON] . В судовому засіданні судом досліджено надані позивачем копії медичної документації стосовно стану здоров`я [PERSON] . Факт спільного проживання [PERSON] з матір`ю, [PERSON] , у період з 1990 року та на момент смерті [PERSON] , підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані судом. Також, допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача та рідною донькою померлої [PERSON] , з 1993 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Місце знаходження відповідача на час розгляду даної справи свідкам не відомо, тривалий час [PERSON] не підтримує родиних стосунків з позивачем та [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1\~статті 4 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини\~\~ є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1269 Цивільного кодексу України\~заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 Цивільного кодексу України). Суд зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених\~статтею 1270 Цивільного кодексу України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження №61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідачка [PERSON] не зверталася. Спадкову справу заведено 19.07.2023 на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки [PERSON] . При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першоїтретьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. В ході судового розгляду судом встановлено, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , як позивач, так і відповідач були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Водночас фактичне місце проживання [PERSON] не відомо, останні роки вона не проживала з матір`ю та сестрою- позивачем у даній справі за цією адресою, фактичне місце її проживання в ході судового розгляду встановити не виявилося за можливе. Наведені обставини матеріалами справи не спростовано. Крім того, як вище зазначалося, відповідач у встановлені законом строки не подала заяву про прийняття спадщини після смерті її матері, [PERSON] дмили [PERSON] . Отже, оскільки [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] , як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набула права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). У свою чергу з приводу вимог [PERSON] про встановлення факту непроживання відповідача зі спадкодавцем та неприйняття нею спадщини, суд зазначає таке. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом позову [PERSON] визначила вимогу про встановлення факту непроживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття відповідачем спадщини після померлої матері. Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагаєтьсяя довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №641/3893/20. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed