Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Заявник [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою в порядку окремого провадження, зазначивши в якості заінтересованої особи Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, у якій просила встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Маріуполі. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 у справі відкрито окреме провадження, справу призначено до слухання у відкритому судовому засіданні за участю заявника та заінтересованої особи. Заявниця в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, доходить висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 вся територія Маріупольського району Донецької області є територією України, що тимчасово окупована російською федерацією, у зв`язку з чим на вказаній території органи державної влади та органи місцевого самоврядування не здійснюють свою діяльність. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Згідно з ч. 1-2\~ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Частиною 1\~ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що у разі порушення положень цього\~Закону\~державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. За положеннями\~ст.\~18\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа про смерть встановленої форми, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.\~Статтею 317 ЦПК України\~визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Положеннями частин 1, 2\~ст. 317 ЦПК України\~передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Факт родинних відносин між заявником та померлим [PERSON] підтверджується копією паспорту [PERSON] , в якій міститься відмітка про реєстрацію шлюбу [INFO] з [PERSON] , 1954 року народження. Також заявником наданий витяг з Єдиного порталу державних послуг\~«Дія» про актовий запис про шлюб. Відповідно до наданого витягу міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 27.08.1976 видано свідоцтво [NUMBER] . Як зазначає заявник, оригінал свідоцтва про шлюб втрачено у м. Маріуполі Донецької області під час активних бойових дій. Документами, що підтверджують факт смерті [PERSON] , [INFO] , є свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане міським відділом ЗАГС Маріупольського міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки 18.04.2023. Згідно із зазначеним свідоцтвом [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Маріуполі, Жовтневому районі. Суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих йому на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати її спадкові права. Проаналізувавши вимоги діючого законодавства, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Маріуполі Донецької області, Україна. Суд враховує, що вся територія Маріупольського району Донецької області є територією України, що тимчасово окупована російською федерацією, тому державні органи влади України тимчасово не здійснюють на цій території свої повноваження, і відповідно заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть чоловіка у відповідності до вимог діючого на території України законодавства, а також підтвердити відповідний факт в позасудовому порядку заявник також не має можливості. Встановлення факту смерті\~ [PERSON] , [INFO] , необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть українського зразка та оформлення спадкових прав. Отже, суд доходить висновку, що наявні передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази є достатніми та переконливими, тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Outcome: approved