Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначало, що 26.10.2020 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8613116_RESTRUCT шляхом підписання заяви-договору про надання кредиту на рефінансування діючої кредитної заборгованості в АТ «Таскомбанк» та акцептування Публічної пропозиції банку, яка розміщена на веб-сайті банку, в результаті чого [PERSON] приєднався до умов договору. 08.11.2023 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/10-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі прав вимог до Договору факторингу. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 8613116_RESTRUCT від 26.10.2020 в розмірі 17986,41 грн, з яких: 9893,94 грн сума заборгованості по тілу кредиту, 0,11 грн сума заборгованості за відсотками, 8092,36 грн загальна заборгованість по комісії. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 8613116_RESTRUCT від 26.10.2020 в сумі 17986,41\~грн. Ухвалою суду від 18.10.2024 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відповідач ухвалу суду про відкриття провадження отримав 20.11.2024, про що свідчить трекінг відстеження з сайту Укрпошти. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася, будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. 26.10.2020 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8613116_RESTRUCT шляхом підписання відповідачем заяви-договору про надання кредиту на рефінансування діючої кредитної заборгованості в АТ «Таскомбанк» та акцептування Публічної пропозиції банку, яка розміщена на веб-сайті банку, в результаті чого останній приєднався до умов договору. Відповідно до п.1, 2 Заяви-договору № 8613116_RESTRUCT про надання кредиту, [PERSON] підписанням зазначеної заяви підтвердив укладання договору про надання кредиту на власні потреби на наступних умовах: кредитний продукт - «Врегулювання кредитної заборгованості»; сума кредиту 11268,50 грн; строк кредиту 48 міс (з 26.10.2020 по 26.10.2024); комісія за надання кредиту 0 грн; проценти за користування кредитом 0,001%; комісія за обслуговування кредиту 2,90% на місяць від основної суми кредиту. [PERSON] зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів, який є Додатком №1 до договору, та його невід`ємною частиною. Так, п.2.3. Заяви-договору передбачено, що платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до Заяви-договору. Крім того, п.3.1 Заяви-договору передбачено, що при несплаті заборгованості за кредитом, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений договором термін, банк нараховує, а клієнт сплачує банку штрафи. До позову додано Додаток №1 до Заяви-договору № 8613116_RESTRUCT Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів з обчисленням загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит, відповідно до якого 26.10.2022 сума кредиту становить 11268,50 грн. перший платіж 10.11.2022 в сумі 328,79 грн, останній платіж 26.10.2022 в сумі 239.70 грн. Загальна вартість кредиту 26954,67 грн, проценти за користування кредитом 0,01 за кожен місяць. Як Заяву-договір, так і Додаток №1 до Договору підписано особисто [PERSON] . Відповідно до укладеного 08.11.2023 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договору факторингу № НІ/11/10-Ф Фактор зобов`язався передати Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право вимог за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимог. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимог до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимог, та є невід`ємною частиною Договору. Фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі Фактором у Клієнта прав вимоги та набуття Фактором прав вимог на борг. Відступлення права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог згідно Додатку № 2. До Договору факторингу долучено витяг з реєстру Прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023, в якому наведені дані щодо боржника [PERSON] та суми заборгованості за кредитним договором, у розмірі 17986,41 грн; Акт прийому-передачі Реєстру прав вимог за Договором факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку, визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки грунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі №\~\~755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі №\~219/1704/17. За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі. Водночас, слід відзначити, що за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц. Відповідно до Договору факторингу сума фінансування означає грошові кошти, які фактор зобов`язується передати в розпорядження клієнта за плату в рахунок відступлення прави вимоги за кредитними договорами, шляхом зарахування їх на рахунок клієнта. Пунктом 3.1. Договору факторингу, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», визначено, що фактор зобов`язаний в день укладання сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі, яка не вказана, а сама частина відповідного речення містить технічне видалення. Також, до Договору факторингу долучено Акт прийому-передачі Реєстру прав вимог за Договором факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023, який також не містить Загальної суми заборгованості, що відступається на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та має ознаки технічного видалення відповідної суми у документі. Окрім того, належними та допустимими доказами відступлення прав вимог є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимог, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14). Як вбачається предметом укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договору факторингу є відступлення прав вимог за зобов`язаннями до боржників за плату. Разом з тим, докази, які б підтверджували надання новим кредитором - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору - АТ «Таскомбанк», а саме сплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» грошових коштів АТ «Таскомбанк» за передачу прав вимог згідно договору факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 у справі відсутні. Як відзначив у постанові від 17.01.2020 року № 916/2286/16 Верховний Суд, для стягнення заборгованості за кредитним договором суд на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, суд повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в Клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором Клієнту права вимоги, що переходить. Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» також не довело належними та\~допустимими доказами\~перехід до\~нього права\~вимога за\~грошовими зобов`язаннями,\~що виникли\~на підставі\~кредитного договору,\~укладеного між НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 та [PERSON] . З урахуванням наведеного в сукупності, у позовних вимогах слід відмовити. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed