Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 14.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №421523817 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 14000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свої зобов`язання. Проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів у загальному розмірі 59452,40 грн., з яких: 14000,00 грн. заборгованість по кредиту; 45452,40 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжився до 31.12.2020. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено в новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 року та №28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишились без змін. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 59452,40 грн. 06.03.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №06/03/24, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021 на загальну суму 59452,40 грн. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2024 було стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021 в загальному розмірі 59452,40,00 грн., з яких: 14000 грн. заборгованість по кредиту; 45452,40 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2024 стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн. Компенсовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У стягненні решти суми витрат на правничу допомогу адвоката - відмовлено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2024 скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2024 та додаткове рішення суду Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2024 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 18.11.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що відсутні докази того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитним договором, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього. Також відсутні в матеріалах справи первинні документи, що позбавляє можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Відповідач вважає, що ТОВ «Юніт Капітал» у встановленому законом порядку, не довело факту укладення кредитного договору в електронному вигляді, перерахування кредитних коштів за договором, відступлення права грошової вимоги, відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитного договору, тому позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. 25.11.2024 на адресу суду від ТОВ «Юніт Капітал» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована тим, що кредитний договір відповідає законодавчим актам, оскільки правила надання грошових коштів у позику, що є невід`ємною частиною Кредитного договору, розміщені у відкритому доступі на офіційному веб-сайті Кредитодавця, що дає можливість ознайомлення з ними. Відповідач, підписуючи кредитний договір, засвідчив факт ознайомлення з правилами надання коштів у позику. Договір було\~укладено в\~електронній формі\~та підписано\~за допомогою\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~без отримання\~Відповідачем листа\~на адресу\~електронної пошти\~та смс-повідомлення,\~без здійснення\~входу на\~сайт Товариства\~за допомогою\~логіна і\~паролю Особистого\~кабінету,\~кредитний договір\~між сторонами\~не був\~би укладений,\~а тому\~укладення спірного\~кредитного договору\~відповідало внутрішній\~волі Відповідача.\~Доказами накладеннями\~електронного підпису\~з одноразовим\~ідентифікатором є\~QRкод\~-\~матричний код\~(двовимірний\~штрих-код),\~який містить\~інформацію щодо\~підписанта електронного\~договору і\~призначений для\~сканування за\~допомогою мобільного\~пристрою,\~сканера штрих-коду\~з метою\~швидкої та\~безпомилкової ідентифікації\~Договору Позичальника.\~Зазначений QR-код\~знаходиться вкінці\~Договору №\~421523817\~від 14.10.2021.\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» відразу\~після укладання\~вищезазначеного кредитного\~договору перерахувало\~грошові кошти\~в сумі\~14\~000,00\~грн.\~на банківську\~карту 5375-41XX-XXXX-9096\~Відповідача,\~яка була\~особисто ним\~зазначена при\~заповненні Заявки\~на отримання\~грошових коштів\~в кредит\~на сайті\~Первинного кредитора.\~Позивачем до\~матеріалів справи\~на підтвердження\~факту перерахування\~коштів за\~кредитним договором\~первинним кредитором\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» боржникові\~долучено платіжне\~доручення №\~c25f1ca5-8a17-45b5-ba7c-a97845e1927b\~від 14.10.2021\~про перерахування\~коштів з\~підписом та\~печаткою ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога». [PERSON] не надав суду належних і допустимих доказів, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Крім того, боржник 13.11.2021 здійснив частковий платіж у розмір 1218,00 грн. за відсотками. Укладання договору\~факторингу між\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~ТОВ «Таліон\~Плюс» до\~виникнення кредитних\~правовідносин з\~ [PERSON] \~від 14.10.2021\~не свідчить\~про недійсність\~передачі прав\~вимоги за\~таким договором\~новому кредитору,\~оскільки станом\~на момент\~укладення кредитного\~договору договір\~факторингу був\~чинним.\~Право вимоги\~по кредитному\~договору №421523817\~від 14.10.2021,\~передане ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~на користь\~ТОВ «Таліон\~Плюс» та\~в подальшому\~позивачу на\~підставі Реєстру,\~оформлене належним\~чином.Крім того, позичальник добровільно погодився на дані умови кредитного договору, шляхом його підписання. Також боржник своїм підписом засвідчив, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника та відповідає вільному волевиявленню Сторін, тому проценти нараховані правомірно та відповідно до вимог договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явилися, однак в прохальній частині відзиву на позовну заяву зазначили, що просять розглянути справу без участі сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №421523817, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 14000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2XB82. Зокрема, 14.10.2021 о 16:55:24 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. 14.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 14000,00 грн. на банківську карту відповідача №5375-41XX-XXXX-9096 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжився до 31.12.2020 року. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено в новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишились без змін. Із витягу з Реєстру прав вимог №169 від 18.01.2022, що до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 44433,20 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. Із витягу з Реєстру прав вимог №10 від 31.07.2023, що до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» від ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 59452,40 грн. 06.03.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу № 06/03/24, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021. Із витягу з Реєстру боржників від 06.03.2024 вбачається, що до ТОВ «Юніт Капітал» від ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 59452,40 грн. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором №421523817 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли від 14.10.2021, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, як і за іншими договорами факторингу. Разом з тим, розділом 3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Згідно п. 3.1.2 фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта. Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позивачем не доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Разом з тим, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 14.10.2021, тобто після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у витязі з реєстру прав вимоги і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не існувало, а відповідно до п. 2.1 згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Отже, майбутні вимоги не є предметом договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01, тому і право вимоги за кредитним договором з [PERSON] , який укладено 14.10.2021 не могло входити. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №914/868/17). Суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд вважає, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №421523817 від 14.10.2021, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як слідує із матеріалів справи, до відзиву на позовну заяву відповідач на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги надав договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 від 03.09.2024, рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і партнери» від 17.07.2018 №3/2018, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18.11.2024 на загальну суму 6500,00 грн, платіжну інструкцію від 06.09.2024 №160077817 на суму 4000,00 грн. та платіжну інструкцію від 26.09.2024 №162371806 на суму 2500,00 грн. Згідно п. 3 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 від 03.09.2024 року сторонами узгоджено, що за правничу (правову) допомогу, передбачену п.п. 1.1, 1.2 договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору, а також з урахуванням рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і партнери» від 17 липня 2018 року №3/2018. Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 18.11.2024 надані послуги: усна консультація щодо захисту прав тривалість 1 год., вартістю 500,00 грн., складання, оформлення, подання до суду заяви про перегляд заочного рішення та відзиву на позовну заяву, тривалістю12 год. (25 стор.), вартістю 6000,00 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд дійшов висновку, що відповідачем доведена обставина отримання ним професійної правничої допомоги у межах даної цивільної справи, заявлений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, реальним та підтвердженим матеріалами справи. Тому, визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважає доцільним та обґрунтованим стягнення з ТОВ «Юніт Капітал» на користь відповідача 6500,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Outcome: approved