Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 22 листопада 2024 року до суду\~через підсистему\~«Електронний суд»,\~що є\~складовою частиною\~Єдиної судової\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до [PERSON] про стягнення переплати пенсії. Позов обґрунтований тим, що 07 червня 2022 року відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуло заяву та призначило відповідачу пенсію за віком з 28 травня 2022 року. 13 жовтня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення № 25415000623, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за заявою, поданою 07 червня 2022 року, та встановлено, що права на призначення пенсії відповідач не мав, оскільки у страховий стаж відповідача безпідставно зараховано період трудової діяльності відповідно до трудової книжки, у якій прізвище відповідача зазначено « [PERSON] », а згідно із паспортом прізвище відповідача « [PERSON] ». Позивач вважає, що кошти в розмірі 10\~770,97 грн за період з 28 травня до 31 жовтня 2022 року виплачені відповідачу безпідставно. Відповідач добровільно не повернув переплату пенсії. Позивач, посилаючись на положення статтей 4, 19, 23, 27, 174-177 ЦПК України, просить стягнути з відповідача на користь позивача переплату пенсії в розмірі 10\~770,97 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, пояснив, що в червні 2022 року він звернувся до ГУ Пенсійного фонду в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії, яка була призначена йому з 28 травня 2022 року у розмірі 2100 грн. У жовтні 2022 року він отримав рішення Пенсійного фонду, яким йому було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи, вказаних у трудовій книжці, оскільки у ній його прізвище зазначено « [PERSON] », а не « [PERSON] », як у паспорті. Він звернувся за роз`ясненнями до Пенсійного фонду, представник Пенсійного фонду повідомив, що буде з`ясована додаткова інформація, у грудні 2022 року він отримав пенсію за листопад та грудень 2022 року, яку продовжує отримувати і по теперішній час. Зазначає про те, що неправомірної поведінки, зловживань чи недобросовісності з його боку не було, для оформлення пенсії він надав відповідачу усі необхідні документи, в яких містилися достовірні відомості про стаж його роботи, а тому підстави для задоволення позову відсутні. ІV.\~Фактичні обставини\~встановлені судом. [PERSON] 07 червня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком (арк. с. 10). Згідно із Електронної пенсійної справи від 08 листопада 2024 року, [PERSON] отримував пенсію за віком з 28 травня 2022 року до 31 жовтня 2022 року у розмірі 2\~100,00 грн щомісячно (арк. с. 11-12). 13 жовтня 2022 року начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії № 254150006523, згідно з яким відмовлено у призначенні пенсії за віком [PERSON] через відсутність необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено про неврахування періодів роботи, які зазначені в трудовій книжці від 19 листопада 1983 року, оскільки в ній невірно вказане прізвище « [PERSON] » (на російській мові), а згідно паспорта « [PERSON] » (на російській мові) та дописана дата народження (арк. с. 13). Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Листом № 2500-0403-8/36972 від 21 жовтня 2022 року повідомило [PERSON] про те, що в результаті скасування рішення про призначення пенсії у нього виникла переплата пенсії в сумі 10\~770,97 грн за період з 28 травня 2022 року до 31 жовтня 2022 року та просило внести суму переплати добровільно на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (арк. с. 13 зворотна сторона). Згідно із позовною заявою [PERSON] на час подання позовної заяви до суду суму переплати пенсії у добровільному порядку не повернув. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути і тоді майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17 та від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17. При цьому, в статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Таким чином, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Згідно зі статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Обов`язковою ознакою, необхідною для стягнення надміру виплаченої пенсії, по-перше є, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача, зловживання з його боку або усвідомлення набувачем подання ним в органи пенсійного фонду недостовірних даних. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Суд встановив, що позивач призначив та виплачував відповідачу пенсію за віком, а через деякий час позивач скасував раніше прийняте рішення про призначення пенсії відповідачу та припинив виплату пенсії, оскільки працівники Пенсійного фонду при опрацюванні документів, які надав відповідач для призначення пенсії, безпідставно врахували до стажу для призначення періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, оскільки виявили розбіжності між прізвищами відповідача у паспорті і трудовій книжці, при цьому будь-які рахункові помилки, які б могли вплинути на визначення розміру пенсії відсутні, а також будь-які докази того, що переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку відповідача, чи відповідач допустив недобросовісну поведінку, позивач суду не надав. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів неправомірної поведінки відповідача або надання ним неправдивих документів для призначення пенсії, позивач добровільно здійснив нарахування пенсії, при цьому рахункові помилки та недобросовісність відповідача як набувача коштів відсутні. На підставі викладеного, кеpуючись статтями 263 265 ЦПК Укpаїни, суд -

Outcome: dismissed