Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/ 2 частину майна що перебуває у спільній сумісній власності і набуте за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , а саме: право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 82,8 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS] ; право власності на 1/ 2 частину земельної ділянки площею 0,0784га, кадастровий номер 6322010100:17:000:001 В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , проживала разом з [PERSON] , [INFO] , з 1991 року як дружина та чоловік однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Шлюб з померлим вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби, та не мали спільних дітей. Ні позивач, ні [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами. За час спільного проживання вони змінили декілька адрес постійного проживання, а саме: з 1992 по 1995 роки вони проживали за адресою: [ADDRESS] (квартира перебувала у спільній власності у покійного [PERSON] та його матері [PERSON] ); з 1995 по 1996 роки вони проживали за адресою: [ADDRESS] (квартира належала позивачці на праві власності); з 1996 по 2010 рік вони проживали за адресою: [ADDRESS] (квартира була у спільній власності позивачки та її доньки [PERSON] ); з 2010 по 2022 рік вони проживали за адресою: [ADDRESS] , а у 2022 році вони переїхали до доньки позивача і зятя до Канади, і проживали за адресою: кв 3008, 7895 Джейн стріт, Вон, Онтаріо, Канада, разом до смерті її чоловіка. Вказує, що за час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, займалися благоустроєм квартир: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, сплачували комунальні послуги; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Померлий виховував разом з позивачем її доньку [PERSON] , 1988 року народження народжену від її першого шлюбу. Також, за час спільного проживання вони з чоловіком багато подорожували, зокрема, за кордон, про що свідчать їхні закордонні паспорти [NUMBER] і FB 932368, які були видані в листопаді 2015 року, з відмітками про спільне перетиннання кордонів та отримання віз. Комунальні послуги за користування квартирою, яку вони придбали і яка була зареєстрована за її чоловіком, вона сплачувала з власної банківської карти, що входило до її сімейних обов`язків. Позивач зазначає, що за час шлюбу ними було набуте наступне нерухоме і рухоме майно: квартира загальною площею 82,8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0784га, кадастровий номер 6322010100:17:000:001 Позивач була зареєстрована в квартирі придбаної ними за спільні кошти, починаючи з 2009 року. Після придбання квартири, її чоловік посвідчив заповіт 16.10.2009, відповідно до якого заповідав в разі своєї смерті все належне йому майно позивачу. Її чоловік помер у Канаді [INFO] , в місті Вон. Під час реєстрації факту смерті в Канаді в спеціальному бланку, заступником генерального ресторатора вона була зазначена в якості дружини померлого чоловіка [PERSON] . Зазначає, що нерухоме майно, яке було придбане ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, та їй належить право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності квартири за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0784га, кадастровий номер 6322010100:17:000:001 належить їй у відповідності до ст. 74 СК України. Мати її чоловіка [PERSON] , як єдиний спадкоємець покійного, відмовилась від прийняття спадщини за законом, що було викладено нею у заяві від 06.11.2023. Інших осіб, які мають право на спадщину після смерті її чоловіка немає. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 10.05.2024, визначено головуючу суддю у справі Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.06.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач вказує, що вона дійсно є матір`ю [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] . Її син помер в Канаді [INFO] , куди він поїхав у\~2022\~році разом з її невісткою [PERSON] до її доньки [PERSON] і її чоловіка. Викладені в позовній заяві обставини і факти вона підтверджує та визнає в повному обсязі. Відповідач зазначила, що її син [PERSON] проживав разом з [PERSON] як дружина та чоловік однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з\~1991\~чи\~1992\~року до його смерті. З ними разом проживала довгий час донька [PERSON] - [PERSON] . Спочатку з\~1992\~року вони проживали у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . Потім проживали за іншими адресами до\~2010\~року в квартирах які належали [PERSON] . З\~2010\~року вони проживали постійно в квартирі яку придбали разом за адресою: [ADDRESS] . Її син виховував доньку [PERSON] . [PERSON] як свою рідну, оскільки вони проживали однією сім`єю. Вони багато подорожували разом, мали спільну роботу, взаємні права та обовязки. ЇЇ син [PERSON] заповідав все своє майно своїй дружині [PERSON] , оскільки в нього не було рідних дітей, в зв`язку із чим вона відмовилась від прийняття спадщини за законом, згідно із заявою від 06.11.2023. Інших осіб, які мають право на спадщину після смерті її сина, немає. Враховуючи вищезазначене вона визнає позов в повному обсязі і не заперечує протии його задоволення. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.09.2024 задоволено клопотання представника позивачки та витребувано з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію Державного реєстру актів цивільного стану щодо наявності або відсутності укладених шлюбів [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженки м.Харкова, громадянки України, та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина України, уродженця м.Харкова. 25.09.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла витребувана інформація з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 08.10.2024 представником позивачки [PERSON] адвокатом Фоміним Р.Б. подано до суду клопотання про долучення доказів. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.12.2024 витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Пейчевої Вікторії Вячеславівни належним чином завірену копію спадкової справи №74433199, заведеної 21.10.2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , з інформацією та копіями документів, щодо наявності всіх зареєстрованих заяв про прийняття спадщини, щодо наявності відмов від прийняття спадщини від спадкоємців з моменту відкриття спадкової справи. 12.12.2024 до суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Пейчевої Вікторії Вячеславівни надійшли витребувані ухвалою суду докази. В судове засідання, призначене на 18.12.2024, позивачка не з`явилася, про час, день та місце підготовчого засідання повідомлена у встановленому законом порядку. До суду представником позивачки подано заяву про проведення судового засідання без участі сторонни позивача, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. В судове засідання, призначене на 18.12.2024, відповідач [PERSON] не з`явилася, про час, день та місце підготовчого засідання повідомлена у встановленому законом порядку. У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач просила розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, допитавши свідків та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 1991 року по 13.04.2023 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживали без реєстрації шлюбу як чоловік і дружина, вони вели спільне господарство, а також мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Дітей від спільного проживання не мали. Зазначені факти визнаються відповідачем та підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме:-показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані судом; - фотокартками; - копіями платіжних інструкцій про оплату комунальних послуг, що надавались за адресою: [ADDRESS] ; - даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданого 17.11.2015 органом 6303 на імя [PERSON] , [INFO] , та копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданого 30.11.2015 органом 6303 на імя [PERSON] , [INFO] , відповідно до яких останні одночасно в одні календарні дати відкривали візи: Шенгенські візи відкриті [INFO] ; візи до Канади відкриті [INFO] ; візи до США 18.03.2019 року.; разом подорожували: у березні 2016 року відвідували Чехію; у червні 2016 року відвідували Чорногорію; у червні 2017 року відвідували Азербайджан; у серпні-вересні 2017 року відвідували Грецію; у листопаді 2017 року відвідували Німеччину; у квітні-травні 2018 року відвідували Німеччину; у грудні 2018 року відвідували [PERSON] ; у травні 2019 року відвідували Австрію; у грудні 2019 - січні 2020 року відвідували Чехію; у листопаді 2020 року відвідували Туреччину; у червні 2022 року прибули до Канади; - даними, які містяться в повідомленні про смерть 11105 (03/20) за підписом заступника генерального реєстратора О.Шмідта, відповідно до яких зазначено, що дружина чи павртнер потмерлого 13.04.2023 [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] у віці 52 роки в місті Вон, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим в Онтаріо, Канада 18.09.2023 № [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] та померлий [PERSON] , [INFO] , в період з 1991 року по 13.04.2023 не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Зазначений факт підтверджується даними, які містяться у листі за підписом начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області від 13.09.2024. Згідно із даними, які містяться у довідці про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 23.08.2024, [PERSON] , [INFO] , у період з 10.08.1996 по 21.04.2017 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно даних, які містяться у довідці про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 23.08.2024, [PERSON] , [INFO] , з 18.05.2017 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено та підтверджується безпосередньо дослідженими судом документами, що в період з з 1991 року по 13.04.2023 [PERSON] , [INFO] , набув у власність: -земельну ділянку надану для ведення садівництва, загальною площею 0,0784\~га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6322010100.17.000.001. Правова підстава набуття права власності- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.09.2010, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., зареєстрований в реєстрі за №4167; -2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ. "В-6", загальною площею\~8899,5 кв.м. Правова підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу квартири від 16.10.2009, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М., зареєстрований в реєстрі за №3932. Згідно із даними, які містяться у дублікаті заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М. 16.10.2009 та зареєстрованого в реєстрі за №3935, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , народився [INFO] в м. Харкові, що мешкає за адресою: [ADDRESS] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, що буде йому належати на день смерті, та на що він за законом матиме право, він заповідає [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Відповідно даних Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75782987 від 12.02.2024, приватним нотаріусом Кривошеїною І.М. зареєстровано дублікат заповіту, номер у спадковому реєстрі 71983859, заповідач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] . В судовому засіданні досліджено копію спадкової справи №61/2023, заведеної після смерті [PERSON] , 1970 року народження, померлого [INFO] , з якої вбачається, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Пейчевої В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, [PERSON] . Будь-які інші особи у встановленому законом порядку із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не зверталися. Відповідно до даних, які містяться у заяві, що посвідчена приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Потапенко Л.Д. та зареєстрована в реєстрі за №504, [PERSON] , [INFO] , склала заяву про те, що [INFO] помер її син [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилась спадщина, на яку померлий залишив заповіт не на її користь. Відповідно до статті\~1241\~Цивільного кодексу України, вона має право на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатний спадкоємець першої черги. Цією заявою повідомляє нотаріальні органи про те, що спадщину за законом, у тому числі обов`язкову частку у спадщині, вона не приймала, на неї не претендує, в суд за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не буде. Правові наслідки при оформленні цього документу їй нотаріусом роз`яснено. Згідно із даними, які містяться у свідоцтві про народження [NUMBER] від 14.11.1987, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено запис за №9974. Батьки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини 2\~статті 3 Сімейного Кодексу України сім`єю\~є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Згідно пункту 6\~рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року\~\~№ 5-рп/99\~до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя (частина 2статті 21 Сімейного кодексу України) . Відповідно до частини 1\~статті 36 Сімейного кодексу України \~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною 1 статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Суд зауважує, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту необхідно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, показання свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання необхідно зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17 та від 28.04.2022 у справі \~№ 359/9695/17. Суд вважає, що надані позивачем письмові документи, в сукупності з показаннями свідків, є достатнім доказом проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю в період з 1991 року по 13.04.2023. Разом з цим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1статті 70 Сімейного України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 провадження\~ № 14-325цс18). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 Сімейного кодексу України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто під час спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності таких осіб на майно, яке набуте ними в цей період, тим з них, який її спростовує. Судом встановлено та визнається відповідачем, яка є матірю померлого [PERSON] , що у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач набула разим з [PERSON] у власність нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,0784\~га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6322010100.17.000.001; 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] . Доказів, що вказане нерухоме майно, є особистою приватною власністю померлого [PERSON] , суду не надано. Відповідач не заперечує факт, що вказане нерухоме майно набуте позивачем та [PERSON] за спільні кошти останніх. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивачу належить частина нерухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності з померлим [PERSON] та яке набуте останніми за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 4\~статті 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позов та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved