Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину прийняла дочка спадкодавиці - позивачка [PERSON] шляхом вступу в оперативне управління майном. Оскільки правовстановлюючі документи на будинковолодіння у спадкодавця на момент смерті були відсутні, тому позивачці нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно про що винесла відповідну постанову. Також зазначає, що інших спадкоємців за законом, та таких які мають право на обов`язкову частку, у спадкодавця немає. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 07.10.2024 року. 18.10.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу. Позиція учасників провадження. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Дубечненської сільської ради у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказує, що сільська рада просить провести судове засідання за її відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.10.1997 року, виданого Дубечненською сільською радою Ковельського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13). Згідно з копією заповіту від 20.12.1995 року, посвідченого секретарем виконкому Дубечненської сільської ради, [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] спадщину не приймав, помер [INFO] (а.с. 10). Відповідно до довідки №635 від 21.05.2024 року Дубечненської сільської ради та Виписки з погосподарської книги № Л-1 за 2024-2031роки, в [ADDRESS] , рахується господарство [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно з заповітом від 20.12.1995 року, посвідченого секретарем виконкому Дубечненської сільської ради, [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцем за заповітом є дочка спадкодавця - [PERSON] (а.с. 8). Із матеріалів спадкової справи №75/2024, заведеної після смерті [PERSON] встановлено, що, позивачка спадщину прийняла як спадкоємець І черги за законом шляхом вступу в оперативне управління майном (а.с. 43 - зворот). 29.08.2024 року державним нотаріусом Хвещук А.В. винесена постанова про відмову позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 17). Технічний паспорт на нерухоме спадкове майно, а саме: на житловий будинок по [ADDRESS] позивачем виготовлений. (а.с. 17). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] . Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР України). Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання. Отже, свідоцтво про право на спадщину є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилася державна реєстрація права власності. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивачки може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавиця правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавиця за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] (в силу вимог статті 549 ЦК УРСР), та з огляду на те, що захистити свої права позивач може лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved