Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 30 серпня 2022 року між Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» та відповідачем було підписано Заяву № 1010501704, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 115544,78 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 29.10.2023 року становить 138 205,01 грн. з яких: 115544,78 заборгованість за кредитом; заборгованість за процентами 13,41 грн., заборгованість за комісією 22 646,82 грн., що є предметом позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено. Призначено підготовче засідання. 01.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що позивачем не додано до матеріалів справи жодного підписаного нею договору чи іншого документу. Позивач надав заяву № 1010501704, прот вона не містить її підпису. Вона не заперечує, що брала кредит в сумі 100 000 грн, а не 115 544,78 грн. Вона зверталась до банку з пропозицією погасити ці 100 000 грн., але банк відмовився на такі умови і вимагає її сплатити неіснуючий кредит. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.07.2024 року Акціонерним товариством "Перший український міжнадний банк" подано письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. З пояснень вбачається, що 30 серпня 2022 року відповідач звернулася до Банку з метою отримання кредиту, підтвердженням надання відповідачу кредиту є: Заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1010501704, яка була підписана відповідачем, а саме електроним підписом. Також підтвердження надання кредиту є платіжна інструкція № TR.56441090.95780.21556 від 30 серпня 2022 року з призначенням платежу: надання кредитних коштів за договором №1010501704 від 30.08.2022 за позикою [PERSON] . Згідно заяви та платіжної інструкції були надані кредитні кошти у розмірі 115 544,78 грн. Факт проведення ідентифікації та верифікації відповідача Банк підтвердив шляхом отримання 25.09.2019 року копії паспорта відповідача, яку відповідач власноручно посвідчила у відділенні Банка. Також, 25.09.2019 року відповідач була належним чином ідентифікована. Відповідач особисто з`явилась у відділенні та надала оригінал свого паспорту. Отже, до підписання відповідачем кредитного договору Банк належним чином перевірив відповідача і пересвідчився в особа відповідача. Окрім заяви відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається відповідачу до укладання договору про споживчий кредит. Мета підписання Паспорту - ознайомлення відповідача з детальними умовами кредитування. Паспорт споживчого кредиту був наданий відповідачу на ознайомлення та підписаний на виконання вимог ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування"Виписка по рахунках банка є належним та допустимим доказом, щодо надання Банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, тому на підставі вищевикладеного просить суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов, та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечує проти позову, просить відмовити повністю у задоволенні позову». Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, суд встановлено, що 30 серпня 2022 року [PERSON] підписала Заяву № 1010501704 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію Акціонерного товариства "ПУМБ" на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті Акціонерного товариства "ПУМБ" в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг що можуть бути надані [PERSON] в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування. Згідно умов заяви [PERSON] просить надати споживчий кредит "Рефінансування" в сумі 115 544,78, з метою погашення заборгованості в розмірі 115 544, 78 грн.. Строк договору на 48 місяців. Пунктом 10 заяви визначено, що заборгованість - кредитор - АТ "Перший Міжнародний Банк", основний договір 1002093438401, сума заборгованості - 115 544,78, реквізити для погашення - 29096115111083. підписуючи цю заяву, [PERSON] уповноважує Банк здійснити переказ суми Споживчого кредиту з цільовим призначенням на погашення заборгованості за реквізитами, зазначеними в п. 10 Заяви. Підписанням цієї заяви боржник підтвердив, що приймає Публічну пропозицію Акціонерного товариства «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням Заяви боржник також підтвердив, що ознайомився з ДКБО, Тарифами Банка та згодний з умовами ДКБО щодо надання права Банку на здійснення договірного списання з усіх відкритих в Банку рахунках, всі умови є зрозумілими та розумів наслідки підписання заяви електронним підписом або цифровим підписом . Заяву № 1010501704 [PERSON] підписано за допомогою електронного підпису, тип підпису: ОТР-пароль на номер телефону [NUMBER] , дата та час: 30.08.2022 13:12:09, ID документу: 1010501704. Крім того, позивачем надано паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами з використання електронного підпису та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови по кредитній картці. Згідно платіжної інструкції № TR.56441090.95780.21556 від 30.08.2022 року [PERSON] перераховано кошти в сумі 115 544,78 грн. з призначенням платежу - надання кредитних коштів за договором № 101501704 від 30.08.2022 року за позикою [PERSON] . Заперечуючи проти позову відповідач наполягає на тому, що вона не підписувала кредитний договір, коштів не отримувала. Проте в судовому засіданні визнала той факт, що у неї дійсно є заборгованість перед АТ "ПУМБ" за іншим кредитним договором в розмірі 100 000 грн. Також визнала факт, що номер телефону [NUMBER] належить їй, проте на серпень 2022 року вона, перебуваючи за кордоном, не використовувала даний номер телефону. Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, до обставин, які підлягають встановленню в даній справі, з урахуванням заперечень відповідача, відносяться: чи підписувала заяву № 101501704 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.08.2022 року, чи отримувала відповідач кредитні кошти. На виконання вимог ст. 77,79, 80, 81 ЦПК України, відповідачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів, з яких можливо встановити факт, що відповідач [PERSON] не підписувала заяву № 101501704 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.08.2022 року за допомогою електронного підпису та не надано доказів, що того, що вона не використовувала номер телефону [NUMBER] . Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача, а тягар доведення заперечень щодо позову покладено на відповідача. Отже, з доказів наданих суду судом встановлено, що Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» виконав свої зобов`язання за Договором № 1010501704, надавши [PERSON] кредитні кошти на суму 115 544,78 грн., а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Кредитним договором № 10105017 від 30 серпня 2022 року, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та штрафним санкція за користування кредитом. Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем порушено умови Кредитного договору № 1010501704 в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, комісії за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на 29 жовтня 2023 року, заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» становить 138 205,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом 115 544,78 грн., заборгованість за процентами 13,41 грн., заборгованість за комісією у розмірі 22 646,82 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості та випискою по особовому рахунку боржника. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість по поверненню кредитних коштів, про що свідчить наданий позивачем розрахунок. Крім того, відповідач не оспорив дані розрахунку, не подав доказів на його повне або часткове спростування. Таким чином, суд дійшов висновку, що розрахунок в частині наявності не повернутих кредитних коштів, як такий, що не спростований відповідачем, є правильним і відповідає дійсності, а тому відповідно до цього розрахунку відповідач має заборгованість за наданим кредитом в розмірі 138 205,01 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 536, 598, 599, 612, 625, 629, 1048 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved