Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») через систему «Електронний суд» подало зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що зареєструвавшись у власному кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» (далі ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС») 07 квітня 2021 року [PERSON] з використанням сервісу online-кредитування подала заявку № 10003527743 на отримання кредиту в розмірі 5 900 грн. Кредитний договір укладений у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового паролю. ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» перерахувало відповідачці на її банківську картку кредитні кошти. Таким чином, кредитодавець виконав зобов`язання за кредитним договором від 07 квітня 2021\~року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 21 177,48 грн. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, згідно якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило право вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 10003527743 від 07 квітня 2021 року. Крім того, позивач зазначив, що було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Відповідачці 30\~жовтня 2023\~року направлялась Досудова вимога про сплату заборгованості за Кредитним Договором № 10003527743 від 07 квітня 2021 року Вих.\~№\~3429609626-АВ. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), також, позивач просив вирішити питання розподілу судових витрат. На підставі викладеного, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило суд: 1.Стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №\~10003527743 від 07 квітня 2021 року у розмірі 21 177,48 грн; 2. Стягнути із [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 3. Розгляд справи проводити без його участі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із Довідки про доставку електронного документа до Електронного кабінету позивача копія зазначеної ухвали доставлена 14 жовтня 2024 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки направлялась ухвала про відкриття провадження, враховуючи, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направляло відповідачці копію позовної заяви. Поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25\~квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019\~року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15\~червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. Адвокат Палій А.В. в інтересах [PERSON] подала до суду відзив на позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у якому посилаючись на практику Верховного Суду, зазначила що відсутні підстави вважати, що позивач дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження їх із відповідачкою; розрахунок складений представником позивача у довільній формі та не відображає ні номеру особового рахунку, за яким виникла заборгованість у відповідачки, ні виду та номеру платіжної (кредитної) картки; не містить даних про видачу кредитного ліміту на день підписання заяви; розрахунок не підписаний особою, відповідальною за фінансовий облік та не оформлений у відповідності до нормативних вимог, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року; позивачем не надано доказів на підтвердження моменту укладення кредитного договору, оскільки кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, що врегульовано положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України; відповідачку не було повідомлено про відступлення прав вимоги за зазначеним вище договором факторингу; позивач не надав до матеріалів справи, докази перерахування грошових коштів відповідачці на її рахунок, тобто не надані докази факту надання кредитних коштів, що є підставою у відмові у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на постанови Верховного Суду № 905/1795/18, № 922/2685/19, № 756/2114/17, № 755/9215/15-ц, зауважила, що враховуючи критерії обставин справи,

Outcome: dismissed