Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 травня 2023 року позивач [PERSON] дав в борг 20000 грн. [PERSON] , що підтверджується власноруч написаною відповідачем [PERSON] письмовою розпискою від 24 травня 2023 року. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти позивачу до 24 травня 2024 року. Станом на день подачі позовної заяви відповідач борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. та просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 20 000 грн. Ухвалою суду від 1.07.2024 р. було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні надав до суду оригінал розписки від 24 травня 2023 р., копія якої міститься в матеріалах справи, та написана як стверджує представник позивача власноруч відповідачем [PERSON] . В подальшому представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також для огляду надав договору позики, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві Проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечував. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді, за місцем реєстрації та відомими суду засобами зв`язку. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 травня 2023 року позивач [PERSON] надав в борг відповідача [PERSON] 20 тис. грн., що підтверджується власноруч написаною відповідачем [PERSON] письмовою розпискою від 24 травня 2023 року, зі строком повернення боргу до 24 травня 2024 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. У зв`язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] має заборгованість за договором позики від 24.05.2023 року у сумі 20000 грн. Дана обставина не була спростована в ході судового розгляду та суд позбавлений можливості самостійно збирати докази та застосовувати вимоги статті 257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Також статтею 625 ЦК України визначено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається в розписках сторонами не було встановлено розміру процентів за користування грошовими коштами, а стягувати проценти на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України суд позбавлений можливості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, що є підставою для їх задоволення частково. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1211,2 грн.

Outcome: approved