Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ТОВ «Цикл Фінанс», за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №22037000233245 від 27.11.2019 року в сумі 138410,59 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту становить - 72 630,12 грн; прострочена заборгованість по відсоткам - 112,07 грн., прострочена заборгованість по комісії - 62 680,66 грн; збитки від інфляції - 2569,87 грн. 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 417,87 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову вказує, що кредитний договір укладено між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро» 27.11.2019 року, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти із зобов`язанням повернення до 27.11.2024 року. 15.12.2021 року права кредитора за договором передано ТОВ «Цикл Фінанс» за договором факторингу. Відповідач порушила зобов`язання за договором, зокрема, не повернула кредит та не сплатила відсотки й комісії. Представник позивача посилається, що згідно з вимогами ЦК України за прострочення виконання грошових зобов`язань нараховано інфляційні втрати та 3% річних. Ухвалою судді від 13.09.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.10.2024 системою «Електроний суд» була надано заперечення [PERSON] проти позову, якими відповідач вказувала, що у грудні 2019 року після укладення кредитного договору відповідач була звільнена з роботи через скорочення штату. Також вказує, що має значні проблеми зі здоров`ям, включно з проведеною операцією, через що відповідач втратила можливість працювати. Відповідач отримує виключно мінімальну пенсію (2361 грн) і заявляє, що відповідно до рішень Конституційного Суду України, стягнення з пенсії не може призводити до залишення пенсіонера без мінімального прожиткового рівня. Відповідач просить визнати договір факторингу нікчемним, аргументуючи це тим, що умови цього договору їй не були повідомлені, а сам договір є несправедливим. По суті заявленого відносно неї позову просила відмовити у стягненні заборгованості з огляду на порушення конституційних прав на соціальний захист, людську гідність та достатній рівень життя. 09.10.2024 системою «Електроний суд» надійшла відповідь на відзив, якою вказано, що відзив відповідача подано із порушенням строків, визначених ухвалою суду (до 30.09.2024). Відзив подано 04.10.2024 року, що свідчить про порушення процесуальних норм. Відповідач стверджує, що умови страхування не були їй надані в письмовій формі, але це не відповідає дійсності. Згідно з договором страхування відповідач підтвердила ознайомлення з умовами страхування в усній і письмовій формах. Представник позивача вказує, що твердження відповідача про звільнення від виконання зобов`язань через стан здоров`я та вік є безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Неможливість виконання зобов`язань відповідачем не звільняє її від обов`язку їх виконати. Право вимоги до відповідача передано від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс» відповідно до чинного договору факторингу №15/12/2021. Умови договору дотримано, а акт приймання-передачі прав вимоги підтверджує факт передачі. Договір факторингу є дійсним і відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, до вказаної відповіді на відзив представником позивача було долучено: копія договору добровільного страхування життя клієнтів №ВР-22037000233245 від 27.11.2019 року; копія акту приймання-передачі прав вимог за Договором факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021 року; Копія платіжної інструкції №3251 від 15.12.2021 року. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 27.11.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22037000233245, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у формі споживчого кредиту. За цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. За цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти 0на наступних умовах: сума Кредиту 74 400,00 грн.; строк кредитування 60 місяців: кінцева дата повернення кредиту: 27 листопада 2024 р.; цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 27.11.2019 по 26.03 2021 - 5% від суми кредиту, з 27.03.2021 по 26.06.2022 - 4% від суми кредиту, з 27.06.2022 по 26.09.2023 - 3% від суми кредиту, з 27.09.2023 по 27.11.2024 - 1,95% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,0% річних (пункт 1.2. Договору) Відповідно до пункту 1.3. договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Згідно з пунктом 1.4. договору кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта: [NUMBER] . відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Якщо Сума Кредиту не зарахована на рахунок протягом 7 (семи) операційних днів з дати укладання договору, цей договір вважається не укладеним. Клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 Цивільного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає банку в дату видачі кредиту, здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПрАТ Страхова компанія «УНІКА Життя» суму страхового платежу у розмірі 14 400 00 грн за весь період страхування, згідно договору страхування № ВР-22037000233245 від 27 листопада 2019 р (пункт 1.5. договору). Відповідно до виписки № 2620.0.000232284 по особовому рахунку за перiод з 27.11.2019 по 14.12.2021 АТ «Банк Кредит Дніпро» надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 74 400,00 грн згідно з умовами Кредитного договору №22037000233245 від 27.11.2019 року, що підтверджується наступними даними: контрагент: [PERSON] ; призначення платежу: надання кредитних коштів згідно кредитного договору № 22037000233245 від 27.11.2019 р.; оборот за 27.11.2019 року: залишок коштів після надання кредиту складає 25 465,00 грн. Таким чином, факт перерахування кредитних коштів у повному обсязі за умовами договору є підтвердженим документально. Представник позивача вказує, що права вимоги за кредитним договором №22037000233245 від 27.11.2019 перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс» на підставі укладеного з АТ «Банк кредит Дніпро» договору факторингу. Судом встановлено, що 15.12.2021 року між АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до якого на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта за цими кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників придбаних від клієнта за цим договором. Відповідно до пункту 6.2.2. договору права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку № 3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Всупереч вказаного положення представником позивача не було долучено копію акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку № 3, що є основним доказом, якій підтверджує факт переходу права вимоги за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021. При цьому представником позивача було відповідь на відзив, якою долучено до справи копія акту приймання-передачі прав вимог за Договором факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021 року, однак представником позивача не надано обґрунтованих пояснень, щодо пропуску строку на подання доказів, із клопотанням про поновлення строку на подання доказів сторона позивача до суду не зверталась. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Отже, враховуючи наведенні положення законодавства, суд не приймає долучену до відповіді на відзив копію акту приймання-передачі прав вимог за Договором факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021 року, як таку що подана із порушенням строку на подання доказів до суду. Крім того, акт датований 15.12.2021, а отже був в розпорядженні позивача на момент звернення до суду із означеним позовом. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, в ході розгляду справи не здобуто допустимих доказів які б встановлювали факт переходу права вимоги за кредитним договором №22037000233245 від 27.11.2019 від АТ «Банк кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс», а тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати позивача в порядку ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed