Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що 19.01.2023 між ТОВ «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №23731-01/2023. Також, 10.02.2023 між тими самими сторонами було укладено кредитний договір №15078-02/2023. Вказані кредитні договори підписані електронним підписом позичальника, що відтворено шляхом використання позичальником одноразовим ідентифікатором і було надіслано на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісного кредитора з метою отримання кредиту. Підписанням кредитних договорів відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику. 30.08.2023 між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30082023/1 у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №23731-01/2023 в розмірі 53820,00 грн.; за кредитним договором №15078-02/2023 в розмірі 8970,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконує, після відступлення права вимоги, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. 12.02.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №78771231 у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав позику у розмірі 12000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого останній отримав права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Також, 30.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №6319789, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. 24.11.2023 між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №24112023 у відповідності до умов якого позивач отримав належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Разом з тим, відповідач не виконує умови договорів, не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, що призвело до виникнення у нього заборгованості. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними вище договорами у загальному розмірі 124745,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.08.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2024 постановлено розгляд справи проводити з повідомленням сторін та призначено судове засідання у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. У своєму позові просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином за адресою реєстрації. Також відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.128). Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подавав. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на відсутність заперечень від сторони позивача, ухвалою від 16.12.2024 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень\~ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 19.01.2023 між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем Договору № 23731-01/2023 про надання кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 13800,00 грн., строком на 25 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 292,0% річних від суми кредиту в розрахунку 0,80% на добу. В реквізитах сторін договору зазначено рахунок позичальника № [NUMBER] . Договір укладено шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.11-14). До вказаного\~договору позивачем\~також долучено\~графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та паспорт споживчого кредиту в якому наведено, зокрема, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, тощо (а.с.10-11,15). Зазначені вище документи підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «W8126». На підтвердження тієї обставини, що ТОВ «Інвеструм» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2919_240703110420 від 03.07.2024 про перерахування коштів в розмірі 13800,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] (а.с.122). 10.02.2023 між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем Договору № 15078-02/2023 про надання кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 2300,00 грн., строком на 25 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 361,35% річних від суми кредиту в розрахунку 0,99% на добу. В реквізитах сторін договору зазначено рахунок позичальника № [NUMBER] . Договір укладено шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с25-28). До вказаного\~договору позивачем\~також долучено\~графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та паспорт споживчого кредиту в якому наведено, зокрема, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, тощо (а.с.24-25,29). Зазначені вище документи підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «W1329». На підтвердження тієї обставини, що ТОВ «Інвеструм» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2919_240703110839 від 03.07.2024 про перерахування коштів в розмірі 2300,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] (а.с.119). 30.08.2023 між ТОВ «Інвеструм» та позивачем укладено договір факторингу №30082023/1, відповідно до умов якого право вимоги за договорами про надання фінансового кредиту, що належали ТОВ «Інвеструм» відступлені позивачу (а.с.35-37). Відповідно до 1.2 вищевказаного договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов договорів факторингу його сторони 30.08.2023 підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с.38). З реєстру боржників до договору факторингу №30082023/1 від 30.08.2023 слідує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за договорами: №23731-01/2023 на суму 53820,00 грн.; №15078-02/2023 на суму 8970,00 грн. (а.с.39-40) 12.02.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78771231. Розмір кредиту становить 12000,00 грн. Строк користування кредитом 30 днів. Базова процентна ставка 2,5%. Знижена процентна ставка 0,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умов програми лояльності. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% за один день користування кредитом, однак не застосовується на період воєнного стану. Реальна річна процентна ставка становить 1081,2%. Договір укладений у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором «bT1lcfB3rM» згідно Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.47-48). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~До позовної заяви позивачем також приєднано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за вказаним вище договором позики, який також підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «bT1lcfB3rM» (а.с.49). \~ \~ \~ \~14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.51-52). 28 липня 2021 року сторони цього договору уклали додаткову угоду №2 до договору факторингу, внесши зміни до п.1.3 договору щодо порядку повідомлення боржників, а 23.08.2023\~додаткову угоду №10 до цього договору, визначивши загальну суму прав вимоги, що відступається згідно реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 (а.с.53,55). 23.08.2023 сторони договору факторингу підписали акт прийому - передачі реєстру боржників №9 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року та скріпили його печатками (а.с.54). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~У витязі №9 з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 зазначено, що позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором позики №78771231 на загальну суму заборгованості 48000,00 грн. (а.с.56-57). \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором за період з 27.02.2024 по 31.05.2024 заборгованість відповідача за вказаним вище договором становить 36881,25 грн (а.с.48). \~ \~ \~ \~25.01.2024 сторони договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 уклали додаткову угоду №16, визначивши загальну суму прав вимоги, що відступається згідно реєстру боржників №14 від 25.01.2024 (а.с.53). 25.01.2024 сторони договору факторингу підписали акт прийому - передачі реєстру боржників №16 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року та скріпили його печатками (а.с.54). \~ \~ \~ \~У витязі №16 з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 зазначено, що позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором позики №4231664 на загальну суму заборгованості 6119,96 грн. (а.с.55). Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором за період з 23.08.2023 по 01.07.2024 заборгованість відповідача за вказаним вище договором становить 48000,00 грн. (а.с.50). 30.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №6319789 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Кошти кредиту надається товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, з використанням резвізитів платіжної картки № [NUMBER] (а.с.64-68). До вказаного вище договору кредиту позивачем також долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.69). На підтвердження тієї обставини, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, позивачем надано лист ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №20231129-2 від 29.11.2023 про перерахування коштів в розмірі 5000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] (а.с.70-71). 24.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу №24112023, відповідно до умов якого право вимоги за договорами про надання фінансового кредиту, що належали ТОВ «Авентус Україна» відступлені позивачу (а.с.80-82). Відповідно до 1.2 вказаного вище договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов договорів факторингу його сторони 24.11.2023 підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с.83). \~ \~ \~ \~У витязі №2 з реєстру боржників до договору факторингу №24112023 від 24.11.2023 зазначено, що позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором позики №6319789 на загальну суму заборгованості 13955,00 грн. (а.с.84-85). Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором за період з 30.01.2023 по 23.11.2023 заборгованість відповідача за вказаним вище договором становить 13955,00 грн. (а.с.72-79). Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України\~«Про електронну\~комерцію» (далі - Закон). Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з\~статтею 5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~Законом України «Про електронну комерцію»\~та\~Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до частини третьої\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З врахуванням вказаних вище норм, суд дійшов висновку, що вказані вище договори кредиту та позик були укладені шляхом їх підписання електронно-цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, зокрема, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 78771231 укладеними між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] виникли 12.02.2023, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 14/08/21 від 14.08.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Крім того, суд враховує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 14/08/21 від 14.08.2021. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Крім того, кредитний договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений 12.02.2023, тобто після укладення 14.08.2021 договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у витягах з реєстру прав вимоги і не існувало на момент укладення договору факторингу від 14.08.2021. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу не існувало. Отже, майбутні вимоги не є предметом договору факторингу від 14.08.2021 № 14/08/21, тому і право вимоги за кредитним договором з [PERSON] , який укладений у 12.02.2023 не могли входити. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд вважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 78771231, які укладений після відступлення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відсутні. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитні договори №23731-01/2023 від 19.01.2023, №15078-02/2023 від 10.02.2023 укладені між відповідачем та ТОВ «Інвеструм», а також кредитний договір №6319789 від 30.01.2023 укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , встановлюють обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цими договорами, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаними вище кредитними договорами у загальному розмірі 76745,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню частково, а саме на 61,52 % (розрахунок 76745,00 грн. (задоволена частинна вимог): 124745,00 грн. (ціна позову)) х 100 = 61,52 %), то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подання позову до суду в розмірі 1862 грн. 83 коп. (61,52% від 3028,00 грн.)

Outcome: partial