Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

позивачка звернулася до суду з цим позовом, у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень позову, зазначила, щовона, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою. [INFO] у віці 31 рік помер її син, [PERSON] , [INFO] . Заповіту син не залишив. 08 червня 2023 року в умовах воєнного стану Другою черкаською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 70758684. Позивачка звернулася з заявою до Другої черкаської державної нотаріальної контори, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/3 частку у праві власності квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті її сина, [PERSON] . 08 червня 2023 року нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про спадщину за законом на 1/3 частку у праві власності квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] . Підставою відмови вказано те, що не можливо отримати інформацію про наявність державної реєстрації права власності спадкодавця, [PERSON] на вказану частину квартири. Вказуючи, що позивачка фактично прийняла спадщину в порядку ст. 548 ЦК Української РСР фактичним проживанням та посилаючись на положення ст. 392 ЦК України зазначає про порушення її прав та неможливість відновити таке право іншим чином, ніж досудове. [INFO] у м. Олександрія Кіровоградської області помер її чоловік, [PERSON] , [INFO] . Заповіту чоловік не залишив. 08 червня 2023 року в умовах воєнного стану Другою черкаською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 69360243. 08 червня 2023 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про спадщину за законом, а саме на 1/3 частку у праві власності квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] . Позивачка вказує, що є єдиною спадкоємицею після смерті чоловіка. Також їй на праві власності належить 1/3 частка у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло від 05 вересня 1996 року. Зважаючи на те, що право власності нею набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах. Позивачка має оригінал свідоцтва про право власності на житло від 05 вересня 1996 року, відповідно до якого квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Загальна площа квартири становить 72,9 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 26 червня 1996 року № 476. Отримати реєстраційне посвідчення бюро технічної інвентаризації немає можливості, так як у зв`язку з окупацією м. Сєвєродонецька Сєвєродонецьке БТІ та нотаріуси свої повноваження не здійснюють, їх архіви на підконтрольну Україні територію не вивозились. З 25 червня 2022 року Сєвєродонецька міська територіальна громада являється тимчасово окупованою територією, відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. Позивачка вказує, що державна реєстрація права власності згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV) з 01 січня 2013 року проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід чи припинення такого права, за результатом проведення якої, видається інформація з Державного реєстру прав. Зокрема, на підставі п. 1 ст. 27 Закону № 1952-ІV, документами, які посвідчують право власності, можуть бути: договір купівлі-продажу, договір дарування, свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину тощо. Позивачка, маючи свідоцтво про право власності на житло від 1996 року, не вносив до державного реєстру після 2013 року інформацію про власність на майно. Вона вимушена звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на свою частку у квартирі, оскільки зареєструвати право власності зараз неможливо. Вона отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій державного реєстратора прав на нерухоме майно № 68988678 від 23 серпня 2023 року. Постановленою судом ухвалою від 05 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху. Недоліки заяви позивачкою усунуто 20 лютого 2024 року. Постановленою судом ухвалою від 21 лютого 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. витребувано докази у виді спадкових справ після смерті [PERSON] , [PERSON] . Докази отримані судом 09 квітня 2024 року. Постановленими судом ухвалами від 18 березня 2024 року та 28 березня 2024 року за клопотанням представниці позивачки розгляд справи постановлено проводити в режимі відеоконференції. В підготовчому засіданні 03 червня 2024 року постановленою судом ухвалою долучено докази у справу. В підготовчому засіданні 24 вересня 2024 року постановленими судом ухвалами прийнято позовну заяву в уточненій редакції без зміни предмету та підстав позову, задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 11 грудня 2024 року допитано свідків [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 16 грудня 2024 року досліджено нотаріально засвідчені копії правовстановлюючого документу та технічного паспорту. В судовому засіданні 11 грудня 2024 року представниця позивачки, позивачка позов підтримали та просили його задовольнити. В судове засідання 16 грудня 2024 року представниця позивачки, позивачка не з`явилися. Представниця позивачки подала заяву, згідно з якою позов підтримала та просила його задовольнити, просила розглянути справу у відсутність сторони позивачки. В судові засідання представник відповідача не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника /а.с.108/. В ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Відзиву на позов не подав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши доводи, викладені у заяві по суті справи, поясненнях представниці позивачки, позивачки, перевіривши їх матеріалами справи та показами свідків, оглянувши нотаріально засвідчені копії, висновує таке. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 СК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Матеріали справи у виді засвідчених позивачкою копій повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 травня 2023 року /а.с.13/, свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30 липня 1965 року /а.с.16/ свідчать, що позивачка, [PERSON] 30 липня 1965 року вступила у шлюб зі [PERSON] , від якого [INFO] у неї народився син, [PERSON] . Згідно з засвідченою копією рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів № 393-1 від 17 листопада 1987 року «Про призначення опіки над недієздатним [PERSON] » призначено матір, [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] /а.с.126/. Матеріали справи у виді нотаріально засвідченої копії та засвідченої позивачкою копій свідоцтва про право власності на житло від 05 вересня 1996 року, виданого Сєвєродонецьким ГПП об`єднання «Азот» Луганської області /а.с.23/, свідчать, що згідно з розпорядженням (наказом) органу приватизації № 476 від 26 червня 1996 року житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам його родини: [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири становить 72,9 кв.м. Характеристика квартири вказана у технічному паспорті, який є невід`ємною складовою свідоцтва. Свідоцтво зі зворотної сторони містить печатку, підпис посадової особи та штамп Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області із зазначенням про реєстрацію права спільної сумісної власності у реєстрову книгу ГПП об`єднання «АЗОТ» за № 4624, реєстраційний напис про запис у реєстрову книгу Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області за реєстром № 193 30 вересня 1996 року. Також судом досліджено засвідчену нотаріусом та позивачкою копії технічного паспорту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в якому вказана технічна характеристика квартири, розташованої на 2 поверсі 3 поверхового будинку та яка, в тому числі, складається з трьох кімнат житловою площею 46,52 кв. м., загальною площею 72,90 кв.м. /а.с.24-25/. З засвідченої позивачкою копії домової книги квартири [ADDRESS] убачається, що з 15 травня 1986 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими у вказаній квартирі. Домова книга містить печатки та підписи посадових осіб, відповідальних за реєстрацію місця проживання /а.с.26-29/. Також остання сторінка домової книги містить штамп, печатку та підпис посадової особи Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області з інформацією про реєстрацію права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на квартиру, житловою площею 46,52 кв.м. 30 вересня 1996 року на підставі свідоцтва про право власності на житло, печатку та підпис посадової особи органів міністерства внутрішніх справ про реєстрацію домової книги 17 жовтня 1996 року. Також відомості про дату реєстрації місця проживання позивачки у вказаному житловому приміщенні та її сімейний стан підтверджуються відмітками у її паспорті громадянки України серії [NUMBER] /а.с.11/. [INFO] у місті Сєвєродонецьк Луганської області, у віці 31 рік помер [PERSON] , що підтверджується наданим позивачкою у засвідченій копії повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с.13-а/. [INFO] у місті Олександрія Кіровоградської області у віці 79 років помер [PERSON] , що підтверджується наданим позивачкою у засвідченій копії свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с.17/. З отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON] убачається, що: -08 червня 2023 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після сина - [PERSON] на 1/3 частку у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.65/; -08 червня 2023 року нотаріусом відкрито спадкову справу /а.с.14, 64, 72/; -08 червня 2023 року нотаріусом установлено відсутність реєстрації у реєстрі спадкових справ після [PERSON] та виданих свідоцтв про право на спадщину /а.с.71/; -08 червня 2023 року нотаріусом установлено відсутність у Спадковому реєстрі інформації щодо заповітів, складених [PERSON] /а.с.71, зворот/; -08 червня 2023 року нотаріусом перевірено відомості у Державному реєстрі речових прав щодо зареєстрованого права власності [PERSON] на нерухоме майно, зареєстрованого права власності на майно за адресою: [ADDRESS] та встановлено відсутність таких відомостей /а.с.73, 74/; -постановою нотаріуса від 08 червня 2023 року відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії з підстав неможливості отримання інформації про наявність державної реєстрації права власності спадкодавця, [PERSON] на вказану частину квартири. Вказано, що факт державної реєстрації може бути підтверджений довідкою Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» м. Сєвєродонецьк Луганської області або Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до нього, в той час, як м. Сєвєродонецьк Луганської області окуповане з 26 червня 2022 року /а.с.15, 74/. З отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON] убачається, що: -09 червня 2023 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після чоловіка - [PERSON] /а.с.75/; -09 червня 2023 року нотаріусом відкрито спадкову справу /а.с.15, 63, 77/; -09 червня 2023 року нотаріусом установлено відсутність реєстрації у реєстрі спадкових справ після [PERSON] та виданих свідоцтв про право на спадщину /а.с.76/; -09 червня 2023 року нотаріусом установлено відсутність у Спадковому реєстрі інформації щодо заповітів, складених [PERSON] /а.с.76, зворот/; -09 червня 2022 року нотаріусом направлено запити до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Озадбанк» та АТ «Альфа-Банк» щодо наявності вкладів, рахунків, депозитних скриньок /а.с.79/, на які отримано відповіді про наявність рахунків та вкладів /а.с.84, зворот, 85, 86/; -19 квітня 2023 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади /а.с.79/; -19 квітня 2023 року нотаріусом встановлено наявність запису про шлюб [PERSON] з [PERSON] , відсутність записів про розірвання шлюбу /а.с.87/; - 19 квітня 2023 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на майно померлого [PERSON] у виді грошових вкладів, зареєстроване в реєстрі за № 1-222 /а.с.15, 92/; -08 червня 2023 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після чоловіка - [PERSON] на 1/3 частку у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.54/; -08 червня 2023 року нотаріусом перевірено відомості у Державному реєстрі речових прав щодо зареєстрованого права власності [PERSON] на нерухоме майно, зареєстрованого права власності на майно за адресою: [ADDRESS] та встановлено відсутність таких відомостей /а.с.99/; -постановою нотаріуса від 08 червня 2023 року відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії з підстав неможливості отримання інформації про наявність державної реєстрації права власності спадкодавця, [PERSON] на вказану частину квартири. Вказано, що факт державної реєстрації може бути підтверджений довідкою Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» м. Сєвєродонецьк Луганської області або Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до нього, в той час, як м. Сєвєродонецьк Луганської області окуповане з 26 червня 2022 року /а.с.19, 101/. З наданої суду засвідченої копії рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 23 серпня 2023 року № 68988678 вбачається, що позивачка звернулася до державного реєстратора 22 червня 2023 року з заявою за реєстраційним номером 55889017 про реєстрацію в державному реєстрі права власності на нерухоме майно. Вказаним рішенням позивачці відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою вказано те, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, заявником не надано документ, довідка про зареєстроване право власності на квартиру, розташовану [ADDRESS] . Листом Першого заступника начальника Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 02 січня 2024 року № 10 ВС/3Г /а.с.104/ позивачці надано відповідь на її заяву від 04 грудня 2023 року /а.с.105/, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, тимчасовою окупацією з 25 червня 2022 року Сєвєродонецької міської територіальної громади, Сєвєродонецьке БТІ не здійснює свої повноваження, всі архівні дані БТІ знаходяться у місті Сєвєродонецьк, який є тимчасово окупованою територією України /а.с.104/. Таким чином судом установлено наявність спору, який виник внаслідок невизнання державою права власності позивачки та її спадкодавців на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яке виникло до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та після набрання чинності яким, не було зареєстровано у державному реєстрі прав власності, неможливістю позивачки отримання відомостей, пов`язаних з відповідною реєстрацією права власності від органу, відповідального за реєстрації права власності станом на момент виникнення такого через тимчасову окупацію м. Сєвєродонецьк. Також суд ураховує, що за даними офіційного вебсайту Сєвєродонецької міської ради https://sed-rada.gov.ua/: вулиця Леніна у м. Сєвєродонецьк розпорядженням міського голови 23 грудня 2015 року перейменована на бульвар «Дружби Народів»; 20 січня 2024 року бульвар Дружби Народів перейменовано на бульвар Незалежності України; Постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2024 року № 3984-IX місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району Луганської області перейменовано на місто Сіверськодонецьк. Вирішуючи питання по суті позову, суд ураховує таке. Стосовно належності позивачці 1/3 частки у спірній квартирі, суд висновує таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 05 вересня 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивачки наявний документ, що засвідчує її, [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності (свідоцтво про право власності на житло), виданий та зареєстрований згідно з чинного на момент його видачі законодавства у відповідних органах, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачки права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та організації, яка його видала у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачку можливості довести своє та спадкодавців право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачкою право власності набуте у 1996 році. Надані позивачкою докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1996 рік - Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачки та спадкодавців підтверджує доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачки та спадкодавців, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки та спадкодавців на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачка не може розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право. При цьому, за ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (абз. 1 ч. 2 ст. 372 ЦК України).У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Зважаючи на те, що позивачкою надано належні докази про набуття та реєстрацію права власності на спірну квартиру за нею та спадкодавцями без визначення часток кожного зі співвласників, підтверджено доказами те, що позивачка та померлі набули право спільної сумісної власності на майно, як родина, не надано доказів на підтвердження домовленості щодо іншого, ніж встановлено законом, розподілу майна, суд висновує про наявність підстав для висновку про обґрунтованість тверджень позивачки щодо належності їй, її синові - [PERSON] та чоловікові - [PERSON] по 1/3 часток у праві власності на спірну квартиру [ADDRESS] . Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання за позивачкою права власності на 1/3 частку спірної квартири, оскільки позивачкою доведено її право власності на частку у спірній квартирі належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для реалізації такого права. Щодо набуття права власності на майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] . На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За змістом ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу). За змістом ст. 560 ЦК УРСР,спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , яка є племінницею позивачки та [PERSON] , який є чоловіком племінниці позивачки, кожен окремо, показали, що [PERSON] разом зі своїм сином, [PERSON] та чоловіком, [PERSON] проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] увесь час доглядала за [PERSON] , який був недієздатним та не міг самостійно піклуватися про себе через дитячий параліч. У [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] продовжила користуватися квартирою, набула майно померлого. У 2022 році [PERSON] , разом з [PERSON] виїхали до міста Олександрія Кіровоградської області, де помер [PERSON] . Таким чином судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його мати, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та продовжувала проживати до 14 червня 2022 року та таким чином, є такою, що у відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину. При цьому, нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва не з підстав неприйняття нею спадщиною, а з підстав неможливості отримання інформації про наявність державної реєстрації права власності спадкодавця на частину квартири. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Оскільки, як указано вище, судом установлено наявність доказів, що підтверджують виникнення права [PERSON] на 1/3 частку у праві власності на спірну квартиру [ADDRESS] , та, як наслідок, існування такого права, таке право не визнається державою через неможливість отримання документів, що його підтверджують внаслідок тимчасової окупації території України державою агресором, чим порушується право позивачки на спадкування майна, захищене статтею 1 протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд висновує про наявність підстав для задоволення позову і в цій частині. Щодо визнання права власності позивачки на 1/3 частку спірної квартири після смерті [PERSON] . За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). За ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними (ч. 1 ст. 1280 ЦК України). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Так, суд ураховує заведення спадкової справи після смерті [PERSON] у встановлений строк за заявою позивачки, подання нею нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття вчасно, відсутність інших спадкоємців, отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] на частину спадкового майна у виді грошових вкладів, підставу відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, яка пов`язана з неможливістю підтвердження реєстрації майна за померлим. Оскільки, як указано вище, судом установлено наявність доказів, що підтверджують виникнення права [PERSON] на 1/3 частку у праві власності на спірну квартиру [ADDRESS] та, як наслідок, існування такого права, таке право не визнається державою через неможливість отримання документів, що його підтверджують внаслідок тимчасової окупації території України державою агресором, чим порушується право позивачки на спадкування майна, захищене статтею 1 протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд висновує про наявність підстав для задоволення позову в цій частині також. Зважаючи на викладене, враховуючи підтвердження набуття позивачкою права власності на частку майна на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 вересня 1996 року, смерть у [INFO] [PERSON] та прийняття позивачкою спадщини після нього, смерть [PERSON] та прийняття позивачкою спадщини після нього, як спадкоємиці першої черги за законом, відмову нотаріуса у видачі свідоцтв, її підстави, відмову державного реєстратора у реєстрації за позивачкою права та її підстави, суд висновує про те, що позивачкою належними та допустимими доказами підтверджено її право власності на майно та право на отримання у спадщину після смерті сина та чоловіка майна, невизнання державою такого права внаслідок перешкод для позасудового підтвердження такого права, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З урахуванням принципу розумності та те, що позивачка не просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору, а позивачці постановленою судом ухвалою суду відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved