Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У серпні 2023 року позивачка звернулась суду Київської області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.02.2023 року [PERSON] , керуючи автомобілем Nissan Rogue, р.н [NUMBER] , скоїв наїзд на припаркований автомобіль Peugeot 508, р.н. [NUMBER] , який на праві власності належить позивачці.Унаслідок зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазначених механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2023 року у справі №369/2698/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст124.КУпАП. Згідно зі Звітом №106/03-23 від 29.03.2023 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Peugeot 508, р.н. [NUMBER] повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у результаті його пошкодження при ДТП складає 25 750,35 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ було виконано обов`язок та здійснено на користь позивачки регламентну виплату у розмірі 10 860,30 грн. Станом на день пред`явлення позову відповідач заподіяну шкоду не відшкодував. Також позивачка зазначила, що внаслідок пошкодження її майна з вини відповідача , вона зазнала також і моральної шкоди. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 14 890,05 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 серпня 2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року, здійснено перехід розгляду справи до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. 29 грудня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначив, що він є учасником бойових дій, а тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що висновок, проведений на замовлення МТСБУ, вказує на завдання власнику автомобіля Peugeot 508, р.н. [NUMBER] значно меншого матеріального збитку, ніж у звіті №106/03-23, який був виконаний на замовлення позивачки. Також відповідач не погоджується з завданням моральної шкоди, зазначивши, що пошкодження автомобілю позивачки були завдані мінімальні і автомобіль був придатний до експлуатації. Просив відмовити у задоволені позову. 25 січня 2024 року від позивачки надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що вона звернулась до суду про стягнення з відповідача, шкоди завданої внаслідок ДТП у порядку ст1194 ЦК України, як різниці між фактичним розміром шкоди та належним розміром до сплати МТСБУ розміром регламентної виплати, що передбачено чинним законодавством. З підстав, тотожним викладеним у позовній заяві просила позов задоволити. У судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позов підтримала, просила задоволити. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. При розгляді справи судом встановлено, що 06.02.2023 о 07.52 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Rogue», д/н [NUMBER] , по вул. Приміська, 26 в с. Новосілки Фастівського району Київської області, під час руху заднім ходом не переконався, що це не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, для забезпечення безпеки не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований водієм [PERSON] автомобіль марки «Peugeot 508», д/н [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, водій [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.9, п. 2.10 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2023 року у справі №369/2698/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст124.КУпАП. Дана постанова набрала законної сили та не оскаржувалась. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.\~6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 36.1 ст.\~36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик,

Outcome: partial