Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 28.08.2023 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», підписана представником, який діє на підставі довіреності адвокатом Павленко С.В. до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором № CL-320987 у розмірі 238\~397,44 грн. та витрати на професійну правову допомогу. Судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 липня 2021 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CL- 320987, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах обумовленим Договором, а позичальник зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані в Договорі, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі, визначені цим кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 Договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 165000.00 гривень на строк до 30.06.2026 на цілі визначені у п. 2.4 Кредитного договору. Відповідно до умов договору [PERSON] прийняла на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі, в порядку і строки, передбачені договором та додатковими договорами. У випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, в зв`язку з чим, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 18.07.2023 заборгованість за договором становить 238 397,44 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 157\~440,31 грн, заборгованості за відсотками 80\~957,13 грн., яку просить стягнути з відповідача. Відповідач\~своїм правом на подання відзиву не скористалася, заяв та клопотань у зв?язку з судовим розглядом не подавала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, ч.2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (який неодноразово продовжувався і триває на даний час).\~Відповідно до частини сьомої статті 147\~Закону України "Про судоустрій і статус суддів",\~враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням\~від 30.05.2023 № 566/0/15-23\~змінила територіальну підсудність судових справ Голопристанського районного суду Херсонської області на\~Херсонський міський суд Херсонської області. Ухвалою суду від 05.10.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання. Ухвалою суду від 05.02.2024 року вирішено перейти до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача\~в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач\~повторно в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином шляхом . Згідно відповіді від 04.10.2023 року УДМС України в Херсонської області, зареєстроване місцем проживання [PERSON] : [ADDRESS] , що станом на день розгляду справи є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до\~п. 19\~Перехідних положень ЦПК України\~особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються\~Законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції". Відповідно до\~ч.1\~ст. 12-1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача,\~суд постановив\~здійснювати заочний розгляд справи. Суд, розглянувши заяву позивача про розгляд справи у його відсутність, постановив: розглядати справу у відсутність позивача. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 01 липня 2021 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL- 320987 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 165\~000,00 грн. на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання на строк до 30 червня 2026 року. Кредит видавався для здійснення рефінансування кредитної заборгованості по кредитному договору № CL- 282026 від 01.07.2020 в розмірі 113\~704, 24 грн. та на власні потреби в розмірі 51\~295,76 грн. Положеннями п. 2.2. Договору визначено, що датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі вказані в п. 2.5 Кредитного договору. Умовами п. 4.1. Договору визначено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних Пунктом 4.2. Кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п. 4.1 Кредитного договору. Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору, реальна річна процентна ставка 41,19 % річних. Умовами п. 4.8 Кредитного договору у випадку повного погашення кредиту Позичальник зобов`язаний одночасно ( в межах одного банківського дня), сплатити проценти, нараховані за останній місяць ( частину останнього місяця) користування кредитом, встановлені Договором комісії, незалежно від настання кінцевої дати погашення щомісячного платежу, згідно із Графіком платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору). Відповідно до умов п. 6.1. Договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені договором та/або додатками до нього. Згідно з умовами п. 6.3. Договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум ануїтентного платежу ( розмір якого визначається п. 6.2 Договору). Відповідно до п. 6.6. Кредитного договору погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом; поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Сторони не мають права самостійно змінювати встановлену черговість погашення заборгованості, в тому числі шляхом зазначення в платіжних документах призначення платежу, що порушує черговість визначену в п. 6.6 Кредитного договору. Умовами п. 6.9 Кредитного договору визначено, що Банк у випадку, передбаченому п. 3.3 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Згідно з п. 6.10. Договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. Договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленнях, протягом 30 календарних днів з дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31 календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 6.9. Договору). Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, за невиконання зобов`язань за цим договором Позичальник несе повну відповідальність усім належним йому майном, у тому числі, грошовими коштами, на які може бути звернуто стягнення. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору кредитний договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань. Відповідно до меморіальних ордерів № 36787743 та № 36787746 від 01 липня 2021 року на рахунок відповідача [PERSON] було зараховано кошти в сумі 113\~704,24 гривень, (призначенням платежу: погашення кредиту згідно договору CL- 282026) та 51\~295,76 грн. ( призначення платежу: видача кредиту згідно договору CL- 320987) Отже, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти на умовах, передбачених Договором. З метою досудового врегулювання спору 25.07.2023 року представник АТ «Кредобанк» звертався до відповідача з вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором. Заборгованість за Кредитним договором № CL- 320987 від 01 липня 2021 року станом на 18.07.2023 року перед АТ «Кредобанк» становить 238\~397,44 грн., з яких: 157\~440,31 грн. заборгованість за тілом кредиту, 80\~957,13 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості. ІV. Оцінка Суду. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, як це закріплено вимогами ст. 525 ЦК України. Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Разом з цим відповідач не скористалася правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 238\~397,44 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо решти доводів позивача суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами позивача, які мають правове значення для вирішення спору. Інші доводи позивача, наведені ним у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~575,96 гривень. Крім того, у позові представник позивача просить суд стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 23\~839,74 гривень. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №750/2055/20 визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 №757/60277/18-ц. Позивачем до позовної заяви додано копію витягу із договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531 та копію посвідчення адвоката України, копію довіреності № 12783. Водночас, матеріали справи не містять доказів узгодженого розміру правової (правничої) допомоги в рамках даного позову, детального опису робіт (наданих послуг), оплати витрат на професійну правничу допомогу позивачем (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а отже такі витрати є не доведеними позивачем, тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial