Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа [PERSON] до [PERSON] \~ про відшкодування 34 097,90 грн матеріальної шкоди, 25 000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП , а також 20 000 грн витрат на правову допомогу , 2422,40 грн витрат на проведення експертного дослідження. В обгрунтування\~позову посилалася\~на те,\~що \~ 24.02.2024 року о 14:11 год. в районі буд. № 11 по вул. Колодязній в м.Миколаєві відповідачка, керуючи транспортним засобом «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , при початку руху та при зміні напрямку руху не переконалась у безпеці маневру та скоїла зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Toyota RAV4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивачки. Внаслідок зіткнення належний позивачці транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків у вигляді витрат на відновлювальний ремонт у сумі 34 097 грн. 90 коп. При цьому у відповідачки був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Проте, і у неї на час ДТП не було полісу обов`язкового страхування, отже на її заяву про відшкодування задваних збитків МТСБу відповіло відмовою відповідно п.1.7 ст. 1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.." Після події ДТП вона вимушена була п`ять годин провести на вулиці в очікуванні поліції та офпррмлекння протколу, внаслідок чого азстудилася і протягом наступного тижня не мадла можливості працювати . також внаслідок необхідності оформленян численних документів, пов`язаних з пошкодженням її автомобіля ьа збиранняс доказів, вона вимушена була витратчати значний час , викликати та оплачувати таксі, змінювати свої плани. Все це завдало їй значних моральних страждань, які вона оцінює в 25 000 грн. Також заявила про попередній орієнтований розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва суду від 12.06.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву , в якій просив судове засідання розглядати за її відсутності, позов просить задовольнити проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про розгляд справи, його неявку та неподання відзиву на позов, а також з урахуванням позиції позивача, судом на підставі статей 280-281 ЦПК України у судовому засіданні 24.12.2024 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено , що 24.02.2024 року о 14:11 год. в районі буд. № 11 по вул. Колодязній в м.Миколаєві, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Opel Omega», номерний знак [NUMBER] , при початку руху та при зміні напрямку руху не переконалась у безпеці маневру та скоїла зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Toyota RAV4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.03.2024 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. Згідно з висновком Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №22-1396 від 22.03.2024 року та протоколу огляду транспортного засобу від 13.03.2024 року , встановлено на автомобілі «Toyota RAV4»,наступні пошкодження : - накладка заднього бамперу має наслідки удару; задній бампер має пошкодження у вигляді деформації, зчеси поверхні ; вихлопний патрубок має пошкодження у вигляді деформації; підсилювач бамперу деформація Sp=15 см. Відповідно до рахунку ТОВ "Кит-Т", який є офіційним дилером Toyota в Україні, №НФ-0000466 від 01 березня 2024 року, вартість ремонтно - відновлювальних робіт автомобіля «Toyota RAV4», д/н [NUMBER] , коштує 34 097,90 грн. Судом досліджено відповідь МТСБУ (№103798), з якої вбачається , що в проведенні виплат з приводу відшкодування витрат на ремонт автомобіля після отриманих пошкоджень в наслідок ДТП, [PERSON] було відмовлено з наступних підстав, що МТСБУ не здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність , на умовах визначених ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів". Актом виконаних робіт №НФ-0003637 від 25.11.2024 року підтверджується, що ТОВ "Кит-Т" (офіційний сервісний центр Тойота) були здійснені ремонтно - відновлювальні роботи втомобіля «Toyota\~RAV4»,\~д/н\~ [NUMBER] на суму у розмірі 34 097,90 грн., яка була повністю сплачена позивачкою [PERSON] . Матеріалами справи підтверджується, що власником транспортного засобу «Toyota\~RAV4»,\~д/н\~ [NUMBER] ,\~, є позивачка. Цивільно-правова відповідальність ні власника транспортного засобу «Toyota\~RAV4»,\~д/н\~ [NUMBER] ,\~ні відповідачки\~ [PERSON] ,\~ні автомобіля\~«Opel\~Omega»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частин 1,2ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно дост. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положеннястатті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. За загальним принципом, відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику). Проте таких дій щодо страхування відповідчакою здійснено не було. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача завдані збитки в порядку відшкодування шкоди , завданої внаслідок її винних дій , тому позовні вимоги в частині вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобліля у розмірі 34 097 грн 90 коп. та 1378,10 грн витрат на проведення експертного дослідження , є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди варто вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна та самого факту ДТП, під час якого вона особито була присутня в пошкодженому автомобілі, позивач перенесла сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю певний час використовувати свою власність за її прямим призначенням, необхідністю докладатти додаткових зусиль на відновлення звичного ритму життя та поновлення своїх порушених прав, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000,00 грн. Розподіляючи судові витрати суд керується наступним. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правоу дополмгу позивачкою надано Ордер адвокатат ЛУчко Т.І, на представникцтво її інтересів в Ленінському районнму суді м.Миколаєва , витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі в суді від 24.02.2024 року ( без конкретизації якої саме справи і в якому саме суді) та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26.02.2024 року про сплату Ніка Н.В, 20 000 грн за "консультації, підготовка документів до суду, участь в судовому засіданні". При цьому суд враховує, що участі адвокат в судовому розгялді справи не приймала , всі процесуальні документи, заяви, клопотання тощо підписано особисто позивачкою [PERSON] . Судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. Враховуючи, що за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, а у задоволенні вимог про стягнення 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити, оскільки підстави надання правоовї допомоги у межах розгляду даної цивільної справи адвокатом Лучко Т.І. в Центральному районнму суді м.Миколаєва не підтверджено належними доказами.

Outcome: partial