Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» 05.08.2024 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 70622 гривні 46 копійок та витрат зі сплати судового збору. Представник позивача заявлені вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем послуг з наданої теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , та на ім`я якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Дану квартиру забезпечує тепловою енергією КП «Теплопостачання міста Одеси». Позивач зазначає, що відповідач, отримуючи і споживаючі послуги з наданої теплової енергії, оплачував їх частково, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 70622,46 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. Вказаною ухвалою судді встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). 08.11.2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідач вказує, що позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості з пропуском строку позовної давності, що є окремою і самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Також, відповідач вказує, що він став власником даної квартири, відносно якої позивачем заявлені вимоги, лише 16.11.2018 року, а відтак заявлена до стягнення сума заборгованості за надані послуги до вказаного періоду до нього, як власника даної квартири, є безпідставними та необґрунтованими. Додатково відповідач вказує, що квартира [ADDRESS] , починаючи з 2007 року взагалі відключена від послуг з постачання до житла теплової енергії, а відтак вимоги позивача до нього, як споживача відповідних послуг є безпідставними. Представник позивача процесуальним правом на подання відповіді на відзив не скористався. Однак, 16.12.2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, у відповідності до яких представник позивача вказує, що доводи відповідача про відключення від системи опалення житла відносно якого надавались спірні послуги з постачання теплової енергії, за які заявлено до стягнення заявлену суму заборгованості, є необґрунтованими, оскільки вчинені відповідачем дії не узгоджуються з встановленим законодавством порядком з відключення житла від відповідних послуг, а позивачем відповідні документи отримані лише 06.11.2024 року, після чого підлягають розгляду комісією. Також представник позивача зазначив, що приймаючи, що відповідач став власником вказаного житла лише у листопаді 2018 року, тому позивач визнає, що належна заборгованість [PERSON] за надані послуги з постачання теплової енергії становить за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року в сумі 34040,55 грн. В іншій частині заперечення відповідача проти задоволення позову, позивач вважає безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи, що вказані доводи позивачем оформлення в порядку письмових пояснень, однак в порядку передбаченому статтею 49 ЦПК України, позивач процесуальним правом на подання заяви про збільшення чи зменшення розміру позовних вимог не скористався, вказані письмові пояснення позивача не приймаються судом в якості зміни розміру позовних вимог. До судового засідання призначеного на 16.12.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, представник позивача у позові зазначав про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі. Відповідач 16.12.2024 року надав до суду заяву про визнання позову в частині заявлених вимог про стягнення з нього заборгованості за надані послуги з теплової енергії до місць загального користування, за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року, в сумі 3579 гривень 11 копійок. В іншій частині позовних вимог відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Також відповідачем у заяві зазначено про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи висловлене волевиявлення сторін по справі про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 16.12.2024 року за відсутності сторін по справі. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову КП «Теплопостачання міста Одеси», з наступних підстав. Судом встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечується надання послуг з постачання теплової енергії до житлового будинку [ADDRESS] , який перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, що не оспорювалось сторонами по справі. На ім`я власника квартири [ADDRESS] , як абонента послуг з теплової енергії, КП «Теплопостачання міста Одеси» відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] , за яким обліковуються надані послуги з постачання теплової енергії. У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №369636562 від 13.03.2024 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , право власності за яким на це майно зареєстровано 20.11.2018 року на підставі свідоцтва, виданого 20.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., зареєстрованого в реєстрі за №3347. У відповідності до поданих позивачем до суду розрахунків заборгованості вбачається, що у абонента за особовим рахунком № [NUMBER] , споживачем за яким значиться [PERSON] обліковується заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, липня 2007 року по лютий 2024 року в загальній сумі 70622,46 грн., а за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року в сумі 34040,55 грн. З підстав наявності вказаної заборгованості та невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати коштів за надані послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до п. 6, 13 ст. 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач -\~фізична\~або юридична особа,\~яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст.1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із\~пунктом 2\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги», до\~житлово-комунальних\~послуг належать зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Статтею 21\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~в чинній\~редакції,\~врегульовано надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії,\~відповідно\~до\~якої одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених\~статтею 16\~цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача, зокрема: одержувати своєчасно\~та належної\~якості житлово-комунальні\~послуги згідно\~із законодавством\~і умовами\~укладених договорів; на\~зменшення у\~встановленому законодавством\~порядку розміру\~плати за\~житлово-комунальні\~послуги у\~разі їх\~ненадання,\~надання не\~в повному\~обсязі або\~зниження їхньої\~якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Пунктами 1,5 ч.2 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 3 Розділу VI Прикінцеві та Перехідні положення вказаного Закону встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Верховним Судом у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 зроблено висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~68\~ЖК України,\~наймач зобов`язаний\~своєчасно вносити\~квартирну плату\~та плату\~за комунальні\~послуги. \~Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Статтею 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартину плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до\~пп.\~5\~п.\~45\~«Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії»,\~затверджених Кабінетом\~Міністрів України\~(постанова\~від 21.08.2019\~року №830)\~індивідуальний споживач\~зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені\~договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~ переконанням,\~що\~ґрунтується на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а\~також\~достатність і\~взаємний\~зв`язок\~доказів\~у\~їх\~сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вище викладене та надаючи оцінку наданим до суду доказам, судом встановлено, що позивач є належним постачальником послуг з постачання теплової енергії до житлового будинку [ADDRESS] , в якому розташована квартира [ADDRESS] , належна відповідачеві по справі, що під час розгляду справи не оспорювалось відповідачем по справі. Як вже судом встановлено, право власності у відповідача на вказану квартиру виникло 20.11.2018 року, що визнано позивачем по справі, за наслідком чого суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що саме з даного часу відповідачем відповідає, як власник даного майна, за зобов`язаннями пов`язаними з даним житловим приміщенням які виникли з надання житлово-комунальних послуг. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач був фактичним споживачем наданих житлово-комунальних послуг до даної квартири, до моменту набуття права власності на неї, або є правонаступником за зобов`язаннями колишнього власника даного житла, до суду не надано. Приймаючи викладене, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії до вказаної квартири за період з липня 2007 року по листопад 2018 року, є необґрунтованими та безпідставними. У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , у абонента за особовим рахунком № [NUMBER] , споживачем за яким значиться [PERSON] , за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року становить в сумі 34040,55 грн., з якої вартість послуг з теплової\~енергії до\~місць загального\~користуваннястановить в сумі 3579,11 грн. Вказаний розрахунок містить усі необхідні складові нарахування, інформацію про абонента, застосовані тарифи, періоди нарахування, є послідовним та логічним для сприйняття. Разом з тим, відповідачем спростовується надання і споживання вказаних послуг з постачання теплової енергії безпосередньо до належної йому квартири [ADDRESS] за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року, приймаючи відключення даної квартири від системи теплопостачання та взагалі відсутності у цій квартирі інженерних систем для опалення станом на час набуття на неї права власності, що виключає можливість споживання відповідних послуг. Приймаючи викладене, суд зазначає, що відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати врегульовані Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022). У відповідності до пункту 14 вказаних Правил, відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог\~Закону України\~Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку. У багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності\~Законом України\~Про житлово-комунальні послуги не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право в установленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж (систем), у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від зазначених мереж (систем) інших власників квартир та нежитлових приміщень. Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до\~Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Приймаючи вищевикладене, з поданих до суду відповідачем доказів вбачається, що питання з відключення належної [PERSON] квартири [ADDRESS] від системи централізованого опалення розглядалось 20.09.2024 року постійно діючою комісією з питань відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води при Київській районній адміністрації Одеської міською радою, якою прийнято рішення з надання згоди на відключення даної квартири з ЦО та влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення). Дане рішення засвідчено та оформлено протоколом №1 від 20.09.2024 року, що підтверджується витягом з даного протоколу наданого Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 23.09.2024 року за вих. №Ш-1045. За наслідком чого, 28.10.2024 року комісією видано Акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання), яким підтверджено відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення та постачання гарячої води квартири [ADDRESS] . Вказані докази не спростовані позивачем по справі. За наслідком чого суд доходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача про те, що належна [PERSON] квартира [ADDRESS] , починаючи з 28.10.2024 року є відключеною від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Щодо доводів відповідача про фактичне відключення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та взагалі відсутності таких систем у належній йому квартирі, що виключає можливість споживання відповідних послуг, станом на час набуття права власності на неї, суд зазначає наступне. Так, у відповідності до довідки ОСББ «КРАСНОВА 7» від 27.11.2020 року вбачається засвідчення об`єднанням, яким здійснюється утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] , в якому наявна належна відповідачу квартира [ADDRESS] , факту що станом на час видачі даної довідки 27.11.2020 року, у квартирі належній [PERSON] відсутня система центрального опалення, а також засвідчено що від`єднання було виконано технічно правильно, без порушення загально будинкової мережі опалення, за наслідком чого ОСББ не заперечує проти зупинення нарахувань за теплопостачання до квартири належної [PERSON] . Крім того, у відповідності до вказаного витягу з протоколу №1 від 20.09.2024 року постійно діючої комісії з питань відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води при Київській районній адміністрації Одеської міською радою вбачається, що вказаною комісією під час розгляду питання з відключення належної [PERSON] квартири [ADDRESS] від системи централізованого опалення було також засвідчено, що у відповідності до пояснень власника квартира на момент придбання квартири (20.11.2018 року) опалювальні прилади у вказаній квартирі були відсутні, що також було встановлено комісією на підставі довідки від ОСББ «Краснова 7» про відсутність приладів опалення в квартирі заявника. Також комісією у вказаному протоколі засвідчено, що станом на час розгляду вказаного питання щодо квартири [ADDRESS] , що мало місце 20.09.2024 року, у відповідності до довідки КП «Теплопостачання міста Одеси» встановлено відсутність заборгованості за послуги з теплопостачання за даною адресою. Отже, у відповідності до вказаних доказів вбачається засвідчення відсутності у належній відповідачу квартирі підключень до централізованого опалення, що виключає фізичну можливість споживання відповідних послуг, а також на підставі виданих позивачем довідок засвідчення відсутності станом на 20.09.2024 року у відповідача як власника квартири [ADDRESS] , перед КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] . Поряд з цим, у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем за період з листопада 2018 року по вересень 2024 року нарахована заборгованість за послуги з постачання тепло пової енергії до квартири [ADDRESS] , як такі що надані. Крім вказаного розрахунку заборгованості, будь-яких інших доказів на підтвердження фактичного постачання та споживання відповідачем послуг з теплової енергії безпосередньо у квартирі [ADDRESS] , за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року, до суду не надано. Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи викладені обставини, суперечливі видані позивачем докази, як одночасної наявності та одночасної відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем за послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , яка обліковувалась станом на вересень 2024 року та встановлений факт подальшого відключення належної відповідачеві квартири від системи центрального опалення, суд вважає недоведеними доводи позивача про наявність у відповідача вказаної суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , за період з листопада 2018 року по вересень 2024 року. Разом з тим, судом враховується, що оскільки відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, а також визнання відповідачем заборгованості за послуги з постачання теплової енергії до місць загального користування, за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року, яка становить в сумі 3579 гривень 11 копійок, суд вважає в цій частині вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими до задоволення. Приймаючи, що\~застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд встановляє наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог, а в даному випадку суд дійшов про часткову необґрунтованість заявлених вимог, а задоволена судом частина вимог визнана відповідачем по справі, суд вважає відсутніми підстави для встановлення строків позовної давності та підстав для застосування їх наслідків. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленесудом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове\~рішення має\~відповідати\~завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному\~цим\~Кодексом. \~При\~виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідноси суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах\~Верховного\~Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене в цілому, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача\~на користь позивача КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості за надані послуги з теплової енергії до місць загального користування, за період з листопада 2018 року по жовтень 2024 року, в сумі 3579 (три тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 11 (одинадцять) копійок, в іншій частині вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи часткове задоволення позовних вимог, наявність заперечень у відповідача щодо задоволення позовних вимог, що не свідчить про визнання позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають у відшкодування витрат зі сплати останнім судового збору пропорційно до частини задоволених вимог, а саме грошові кошти в сумі 153,21 грн. (3579,11*100 /70622,46= 5,06; 5,06*3028 /100 = 153,21 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial