Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2024 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів та згідно прохальної частини позовної заяви просить суд: 1) стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] гроші у розмірі 198684, 58 грн., 2) стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню у розмірі 11920, 80 грн. (згідно п. 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Вимоги позову обґрунтовує тим, що вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має кредитну карту № [NUMBER] . 29.11.2023 близько 16:15 год позивачу зателефонував невідомий, який представився менеджером АТ КБ «ПриватБанк», та повідомив, що у неї великий кредитний ліміт на картці та що потрібно її змінити. Він запропонував зробити перевипуск карти через офіційний мобільний додаток банку, потім в неї вимкнувся мобільний телефон через розрядження акумулятора. Коли позивач його увімкнула, менеджер знову їй зателефонував з іншого номеру, який був позначений як «Приват Кол Центр», який повідомив, що надіслав повідомлення з новими реквізитами кредитної карти у мобільному додатку «Приват24». Позивач спробувала перейти за посиланням, але нічого не вийшло, після чого вона заблокувала свою кредитну банківську карту, на якій були кошти у розмірі 200 тис. грн. Через 20 хв на її номер телефону прийшло повідомлення від банку про те, що з її рахунку знято кошти. Через мобільний додаток «Приват24» вона побачила 6 транзакцій, кожна по 24840, 00 грн., на загальну суму 198684, 58 грн. За телефоном 3700 позивач зв`язалась з оператором банку, який пояснив, що їй слід заблокувати карту та звернутися в поліцію. Незважаючи на те, що вона заблокувала карту раніше, шахраям вдалося зняти кошти з її карти, тобто грошові кошти були списані з карткового рахунку без її відома і погодження. Вважає, що послуги банку не відповідають сучасним вимогам, не захищені належним чином та служба безпеки банку належним чином не виконує свої обов`язки. За заявою позивача до поліції було відкрито кримінальне провадження №12023221200002935 за ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування триває. Позивач не розголошувала третім особам конфіденційну інформацію, картка не губилася, треті особи доступу до неї не мали. Вважає, що через порушення банком правил розрахункових операцій стався помилковий переказ банком грошових коштів та банк несе відповідальність згідно закону. Вона як користувач карти своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання коштів відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання коштів позивач повідомила про це банк та звернулася до правоохоронних органів. Крім того, згідно п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк, що списав кошти з рахунку платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена банком по короткострокових кредитах за кожен день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника. Просить суд позов задовольнити. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2024 відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Так, згідно анкети-заяви від 01.06.2017 [PERSON] погодилась на укладення договору з відповідачем та з умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті банку, зобов`язалась регулярно ознайомлюватись з їх змінами. Відповідно до договору приєднання від 01.06.2017 [PERSON] отримала електронний платіжний засіб (карту), після перевипуску № [NUMBER] для здійснення платіжних операцій по рахунку. Позивач підтверджує, а також це вбачається з виписки по рахунку карти № [NUMBER] , що 29.11.2023 з даної карти було переказано грошові кошти у розмірі 198718, 97 грн. восьма переказами. Аналізом логу входів клієнта в Приват24 встановлено, що 29.11.2023 входи до акаунту клієнта здійснювалися як з типового для даного акаунту пристрою SM-G780G?SAMSUNG (imei: [NUMBER] ), так і з нетипових пристроїв SM-S901N?SAMSUNG (imei: 0BFF4DF3F0ABF33C) та PERSONAL COMPUT. Входи з нетипових пристроїв здійснювалися з наступних ІР-адрес: [NUMBER] (Іспанія, м. Мадрид), 46.211.245.114 (м. Кодаки, Дніпропетровська обл.) та 46.211.155.8 ( [ADDRESS] ). Згідно ПК «Адмін. Панель Приват24» встановлено, що логін та пароль входу в Приват24 до здійснення переказів не змінювалися. Згідно даних ПК PAN-LIKE встановлено, що грошові кошти з карти клієнта було переказано шляхом ручного вводу номеру карти, строку дії та CVV-коду на сервісі компанії MONODirect, термінал MONO011J, процесінг банку АТ «Універсал банк», перекази проведено з підтвердженням за регламентом 3-d secure. Карту № [NUMBER] токенезовано не було. Вивченням архіву ПК VRS встановлено, що 29.11.2023 клієнт звернулася на 3700 та повідомила оператору, що 29.11.2023 вона переходила тільки за посиланням чату-онлайн, жодних даних по своїх картах не розголошувала. В ході вивчення ПК «Архів повідомлень» встановлено, що клієнту надходили повідомлення про підтвердження авторизації в Приват24, підтвердження проведення переказів з карти №5457082227408577 та повідомлення про входи з нетипових пристроїв та нетипових ІР-адрес. Карту клієнта заблоковано 29.11.2023 о 16:48:20. За заявками клієнта про повернення коштів прийнято негативне рішення, бо вказані транзакції було здійснено з підтвердженням 3-d secure. Тобто встановлено, що особи, які провели вказані перекази, володіли інформацією щодо номеру карти, строк дії, CVV-коду та ОТР-паролю, на що вказує факт підтвердження переказів за регламентом 3-d secure. Крім того, 29.11.2023 зафіксовано вхід у Приват24 клієнта з нетипового пристрою, що вказує на розголошення клієнтом паролю входу в Приват24.; зміни паролю та логіну до здійснення переказів не відбувалося. [PERSON] не наводить жодних доказів, що підтверджує використання її даних іншими особами без її особистого сприяння або свідомої передачі їх іншим особам самою позивачкою. Неправомірно покладати на банк відповідальність за виконання операції з переказу коштів, оскільки вони були здійснені саме клієнтом або іншою особою за допомогою його особистих дій (бездіяльності), які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази). У банку існує надійна система захисту рахунків клієнтів банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Банк лише виконує розпорядження клієнта щодо здійснення ним платіжних операцій з власних рахунків. Також позивач не надав судового рішення або висновку досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023221200002935, тобто позивачем не надано доказів щодо причетності до здійснення спірних операцій невідомих осіб. Сума списаних коштів кредитного ліміту не належить [PERSON] на праві власності, а передана їй у користування на умовах, встановлених кредитним договором. З довідок банку вбачається, що сума коштів витрачена за рахунок кредитного ліміту у розмірі 198684, 58 грн. повернута позивачкою 22.12.2023 на підставі умов договору, а тому безпідставними є вимоги про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України. Підстави для задоволення позову відсутні. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому наголосила, що він є необґрунтованим. Відповідач підтверджує, що мав місце вхід з нетипових пристроїв практично одночасно з різних ІР-адрес, що свідчить, що кошти з рахунку позивача були зняті шляхом шахрайських дій. Відповідачем не наведено доказів розголошення позивачем паролю входу в Приват24. На думку відповідача [PERSON] умисно чи по недбалості передала свої дані шахраям, щоб вони зняли з картки кошти, а потім, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо хибне повідомлення про злочин, звернулася із заявою до поліції. Вважає, що банк взагалі не перевіряє інформацію про власника грошових коштів, які зберігаються на відкритих карткових рахунках, жодним чином не підтверджується добровільність грошових переказів і добровільність оформлення кредитів. Позивач не розголошувала третім особам інформації про номер карткового рахунку, ПІН-код та іншу конфіденційну інформацію; картка не губилася, доступу до неї у третіх осіб не було. Банк не має підтвердження, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зловмисники заволоділи засобами ідентифікації з причини недостатнього захисту даних з боку банку. У банку є прямий обов`язок у разі виявлення незаконного списання коштів їх повернути на рахунок клієнта. Позивач погасила зняту шахраями суму у розмірі 198684, 58 грн. з метою уникнення штрафних санкцій. Просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Озірська-Шанли В. С. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі представника банку, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд у разі задоволення позовних вимог, в частині стягнення грошових коштів, зазначити у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначені без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Із виписки по карті [PERSON] №5457082227408577 вбачається, що 29.11.2023 проведено 8 транзакцій щодо перерахування грошових коштів: 1) 24838, 97 грн. (16:34:18), 2) 24840, 00 грн. (16:35:39), 3) 24840, 00 грн. (16:36:59), 4) 24840, 00 грн. (16:38:32), 5) 24840, 00 грн. (16:44:22), 6) 24840, 00 грн. (16:45:36), 7) 24840, 00 грн. (16:46:32), 8) 24840, 00 грн. (16:47:30), тобто на загальну суму 198\~718, 97 грн. 30.11.2023 позивач [PERSON] звернулася до начальника ХРУП №3 ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення злочину, у якій просила органи поліції вжити заходи щодо встановлення невідомих осіб, які отримали доступ до її банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] та списали з її карти 198684 грн., чим завдали матеріальної шкоди. 30.11.2023 слідчим СВ ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області Неволодом В. В. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023221200002935 від 30.11.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про що свідчить повідомлення про початок досудового розслідування від 30.11.2023. Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 29.11.2023 о 16:13 невстановлена слідством особа шахрайським шляхом з незаконним використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами у розмірі 198684, 58 грн. з кредитної банківської картки гр. [PERSON] , [INFO] , завдавши останній матеріальної шкоди, номер кримінального провадження №12023221200002935 від 30.11.2023, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України. Згідно постанови слідчого СВ ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області Неволода В. В. від 30.11.2023, [PERSON] , [INFO] , залучено до кримінального провадження №12023221200002935 від 30.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, як потерпілу особу. 26.12.2023 [PERSON] поштовим засобом зв`язку звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» із заявою, в якій просила повідомити, чи проводилось за фактом шахрайський дій відносно неї внутрішнє службове розслідування, а також повідомити його результати. Також матеріали справи містять заяву [PERSON] від 26.12.2023 до банку з проханням відновити кошти на банківському рахунку по кредитній карті у розмірі 198684, 58 грн.; зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитній картці №5457082227408577 на розмір заборгованості 198684, 58 грн. яка виникла 29.11.2023 у зв`язку із неправомірним списанням без її волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Згідно відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 02.01.2024 р. №20.1.0.0.0/7-240101/3025 у задоволенні запиту [PERSON] щодо призупинення нарахування відсотків за кредитом відмовлено. Згідно відповіді Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 02.01.2024 р. №20.1.0.0.0/7-240101/3026 чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу, тому банк не може повернути переказані кошти. У разі впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів банк рекомендував [PERSON] звернутися до правоохоронних органів, яким останній буде сприяти у якнайшвидшому розгляду справи. Крім того, запропоновано змінити платіжну картку, фінансовий телефон та пароль входу в Приват24. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 6 статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Як свідчить тлумачення статті 526\~ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.\~1073\~ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями частини другої статті 614\~ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільного процесуального кодексу України, які викладені вище. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. До того ж відсутні докази, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції. Також, матеріали справи містять скріншот екрану телефону позивача, з якого вбачається, що відповідач - АТ КБ «ПриватБанк» о 16:50 направив на номер [PERSON] повідомлення наступного змісту: «Вашу карту 5*77 заблоковано. Розблокувати можна у Приват24 або за номером». Після чого, від відповідача прийшло нове повідомлення із таким текстом: «Ваші картки заблоковано. Спроба списання коштів трьома особами. Перевипустіть картку у будь-якому відділенні ПриватБанку». Крім того, вивченням скріншотів екрану телефону позивача встановлено, що того ж дня о 21:18 год. нею здійснювався виклик до оператора банку на телефон 3700, що підтверджує вчинення нею активних дій по блокуванню картки та намагання перешкодити зняттю коштів з її рахунку третіми особами. Фінансовим номером [PERSON] є - [NUMBER] , та із роздруківки, наданої відповідачем, видно, що 29.11.2023 окрім типового входу до акаунту клієнта пристрою SM-G780G?SAMSUNG (imei: BE1B23C6E852AD12), відбувся вхід з нетипових для даного акаунту пристроїв, а саме SM-S901N?SAMSUNG (imei: 0BFF4DF3F0ABF33C) та PERSONAL COMPUT. При цьому, входи з нетипових пристроїв здійснювалися з наступних ІР-адрес: 185.147.214.123 (Іспанія, м. Мадрид), 46.211.245.114 (м. Кодаки, Дніпропетровська обл.) та 46.211.155.8 ( [ADDRESS] ), хоча позивач [PERSON] перебувала за адресою: [ADDRESS] . Інформація про нетипові входи до акаунту клієнта банку [PERSON] з нетипових пристроїв не те, що не заперечується банком, а надана ним же до суду з підтвердженням цього. Також банком у відзиві на позовну заяву зазначено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями та вихідних SMS відсутня у зв`язку із закінченням строку зберігання. Крім того, позивач звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, зокрема до звернення із заявою про вчинення злочину 30.11.2023, остання телефонувала у поліцію 30.11.2023 о 00:02:11 (ЄО №23982 від 30.11.2023), про що свідчить відповідний рапорт. Наведені обставини\~у своїй\~сукупності свідчать\~про те,\~що у\~ [PERSON] дійсно\~була відсутня\~воля на\~вчинення вказаних\~транзакцій щодо\~перерахування кредитних\~коштів на\~загальну суму\~близько 200\~тис.\~грн. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача з відповідними Умовами і правилами, та не доведено, що вони є складовою укладеного сторонами договору. Частиною 3 ст.1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Статтею 1\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» визначено, що користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього. Відповідно до ч. 20 ст. 38 вказаного Закону, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. За змістом ст. 68 цього Закону, електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Статтями 86 та 87\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» визначена відповідальність надавачів платіжних послуг та платників під час виконання платіжних операцій. Так, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати. Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку. Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38\~цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Відповідно до п.п. 143, 144, 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року №176/1445/22. Крім того, відповідно до ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Суд, встановивши, що відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила банк та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. До того ж, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15». Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Відповідачем не доведено вжиття банком всіх можливих заходів для запобігання порушенню прав позивача та їх поновлення. Списання грошових коштів з карткового рахунку позивача відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Отже, судом встановлено несанкціоноване списання грошових коштів з банківського рахунку позивача та вважає, що стягнення спірних коштів на її користь є ефективним засобом правового захисту. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що з рахунку [PERSON] несанкціоновано було списану грошову суму у розмірі 198\~718, 97 грн., яка складається з: 24838, 97 грн. + 24840, 00 грн. + 24840, 00 грн. + 24840, 00 грн. + 24840, 00 грн. + 24840, 00 грн. + 24840, 00 грн. + 24840, 00 грн., однак нею заявлено до стягнення менше 198684, 58 грн. В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства суд обмежений заявленими позивачем вимогами, а тому до стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача підлягає сума у розмірі 198684, 58 грн. Суд відхиляє твердження банку про те, що ці кошти не є власністю позивача, а надані їй у користування, адже із виписки по карті [PERSON] №5457082227408577 вбачається, що 22.12.2023 карту поповнено готівкою у розмірі 198\~684, 58 грн. у відділенні №9 Харківського ГРУ (м. Харків, вул. Ахсарова, 8). Як вбачається із довідки Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» №2L2JO86TGEUKMFFP від 22.12.2023, [PERSON] станом на 22.12.2023 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Згідно довідки Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» №HT4EKCB8416NHDMN від 22.12.2023, рахунок [PERSON] , тип карта універсальна, валюта UAN, кредитний ліміт 200\~000,00 грн., закрито 22.12.2023. Водночас, суд вважає слушними доводи банку про необхідність вказання у судовому рішенні, що сума коштів, яка підлягає стягненню з банку зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. \~ \~ \~ \~Окрім того, позивач просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на її користь пеню у розмірі 11920, 80 грн. (згідно п. 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). \~ \~ \~ \~Норма, на яку посилається позивач, втратила чинність з 01.08.2022, тому не застосовується до спірних правовідносин. У постановах від 20 січня 2020 року у справі №902/803/17, від 30 січня 2020 року у справі №904/1093/19, від 05 лютого 2020 року у справі №924/196/19 Верховний Суд зробив висновки про те, що суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. Суди, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом потрібно керуватися при вирішенні спору. За приписами частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», який уведено в дію з 01.08.2022, у разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний сплатити платнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Період з дня списання відповідачем коштів з рахунку [PERSON] по день ухвалення судом рішення (з 29.11.2023 по 19.12.2024) становить 386 днів. Сума пені виходячи із заявленої позовної вимоги у розмірі 0,1 % відповідно до пункту 37.2 статті 37\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» (який втратив чинність) становить 76505, 52 грн. (198\~718, 97 грн. х 0,1 / 100 х 386 днів). Проте, сума пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за приписами частини 12 статті 86\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» становить 57\~920, 13 грн., з яких: 1)за період з 30.11.2023 по 14.12.2023 облікова ставка НБУ становить 16%, кількість днів 15, сума пені = 2\~613, 29 грн., 2)за період з 15.12.2023 по 31.12.2023 облікова ставка НБУ становить 15%, кількість днів 17, сума пені = 2\~776, 62 грн., 3)за період з 01.01.2024 по 25.01.2024 облікова ставка НБУ становить 15%, кількість днів 25, сума пені = 4\~072, 11 грн., 4)за період з 26.01.2024 по 14.03.2024 облікова ставка НБУ становить 15%, кількість днів 49, сума пені = 7\~981, 34 грн., 5)за період з 15.03.2024 по 25.04.2024 облікова ставка НБУ становить 14,5%, кількість днів 42, сума пені = 6\~613, 11 грн., 6)за період з 26.04.2024 по 13.06.2024 облікова ставка НБУ становить 13,5%, кількість днів 49, сума пені = 7\~183, 20 грн., 7)за період з 14.06.2024 по 24.07.2024 облікова ставка НБУ становить 13%, кількість днів 41, сума пені = 5\~787, 83 грн., 8)за період з 25.07.2024 по 19.09.2024 облікова ставка НБУ становить 13%, кількість днів 57, сума пені = 8\~046, 49 грн., 9)за період з 20.09.2024 по 25.10.2024 облікова ставка НБУ становить 13%, кількість днів 36, сума пені = 5\~081, 99 грн., 10)за період з 26.10.2024 по 31.10.2024 облікова ставка НБУ становить 13%, кількість днів 6, сума пені = 847, 00 грн., 11)за період з 01.11.2024 по 19.12.2024 облікова ставка НБУ становить 13%, кількість днів 49, сума пені = 6\~917, 16 грн. Відповідно до положень частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264\~ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 11\~920, 80 грн., визначену нею у відповідності не правової норми, яка втратила чинність, а також з розрахунку з моменту виникнення такого права до моменту звернення до суду, а в подальшому позивач правом на збільшення позовних вимог не скористалась, суд присуджує до стягнення лише суму, заявлену позивачем, тобто 11\~920, 80 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в силу частини третьої статті 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, сума судового збору у розмірі 2106, 05 грн. (1% ціни позову) стягується в дохід держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved