Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виноградівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] у с.Боржавське Виноградівського району Закарпатської області помер його батько [PERSON] , [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.02.2005 року. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіт не залишив. Звернувшись до приватного нотаріуса Берегівського нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.І. із документами для оформлення спадкових прав на спадковий житловий будинок після смерті матері [PERSON] , йому було відмовлено та видано письмову відмову №6/01-16 від 11.01.2024 року, а саме через зміну експлікації приміщень внутрішніх площ житлового будинку, технічних характеристик житлового будинку, відсутність правовстановлюючих документів на майно та рекомендовано звернутися в суд. Вважає, що він як спадкоємець за законом, має право на набуття всіх прав, після смерті своєї матері, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не зміг його отримати з незалежних від нього причин. Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що [INFO] у с.Боржавське Виноградівського району Закарпатської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.09.1986 року. [INFO] у с.Боржавське Виноградівського району Закарпатської області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2013 року. Після смерті матері [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.02.2005 року, виданого на підставі рішення виконкому Боржавської сільської ради №3 від 19.01.2005 року. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіт не залишив. Звернувшись до приватного нотаріуса Берегівського нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.І. із документами для оформлення спадкових прав на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , позивачу було відмовлено та видано письмову відмову №6/01-16 від 11.01.2024 року. Приватний нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, належний [PERSON] , немає можливості через зміну експлікації приміщень внутрішніх площ житлового будинку, технічних характеристик житлового будинку, відсутність правовстановлюючих документів на майно та рекомендовано звернутися в суд. Як вбачається із довідок старости Боржавського старостинського округу Виноградівської міської ради №20.1-07/371 та №20.1-07/373 від 20.06.2023 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом із нею проживали та були зареєстровані: син [PERSON] , 1963 р.н., невістка [PERSON] , 1970 р.н., два онуки та правнук. Таким чином, у спадковому будинку на день смерті спадкодавця проживав позивач і він є єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] . Згідно до ч.3 ч.4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті матері прийнято позивачем відповідно до статті 1268 ЦК України. На час смерті спадкодавця позивач проживав разом з ним у спадковому будинку. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Застосуванню підлягає ст.392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок», складеного 18.12.2023 року та Висновку про вартість ПП «Алекс-Хуст», житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 202,2 м.кв., що розташований в [ADDRESS] , завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на лютий 2024 року становить 239203,00 гривень. Згідно Звіту за результатами будівельно-технічного обстеження спадкового будинку, існуючий житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відповідає вимогам, щодо можливості подальшої безпечної експлуатації та сейсмостійкості (у відповідності до вимог ДБН). Порушень вимог виконання будівельно-монтажних робіт не виявлено. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в судовому порядку, позивач звернувся до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно. Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved