Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] у липні 2024 року звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , а саме: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 8093400, зареєстровано: 21.10.2008 09:35:17 за № 8093400, реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження: постанова б/н, 09.02.2004, Державна виконавча служба Кіровського району, Савченко вх.167, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , додаткові дані: Архівний номер: 3005977KIROVOGRAD100, Архівна дата: 17.02.2004, дата виникнення: 17.02.2004, № 225928-1493, внутр.№ 1F01D53223F5372E5640. В обгрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. від 06.08.1998 року за № 2456. Звернувшись до приватного нотаріуса для вчинення нотаріальних дій, позивачу стало відомо щодо наявності арешту на належне йому майно. Звернувшись до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачу роз`яснено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на виконанні відсутні в рамках винесено постанови про накладання арешту б/н від 09.02.2004 року. Однак, зняти арешт у відділу відсутні правові підстави, тому позивачу рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту, а відтак останній звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.12). Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду заяву (вх. № 50837 від 09.12.2024 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.16). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду клопотання (вх. № 51022 від 10.12.2024 року) про розгляд справи за його відсутності (а.с.17-18). Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до архівної довідки від 27.05.2024 року виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 380058569 наявний арешт, реєстраційний номер обтяження 8093400, зареєстровано: 21.10.2008 за № 8093400 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження: постанова б/н, 09.02.2004, Державна виконавча служба Кіровського району, савченко вх.167, об`єкт обтяження: квартира,, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: Архівний номер: 3005977KIROVOGRAD100, Архівна дата: 17.02.2004, дата виникнення: 17.02.2004, № 225928-1493, внутр.№ 1F01D53223F5372E5640 (а.с.9). Фортечним відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано позивачу листа, в якому роз`яснено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт б/н від 09.02.2004 року. В зв`язку з чим зняти арешт не має можливості, оскільки виконавчі провадження знищені, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» (а.с.10). У статті 41 Конституції України задекларовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом права власності - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Практика Верховного Суду України (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»), а також Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна) при розгляді справи даної категорії вказує на те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже враховуючи вищевикладені вимоги, однієї з підстав зняття арешту з майна боржника це є відсутність будь-яких грошових зобов`язань, або у разі погашення заборгованості в повному обсязі. Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. При цьому, позивачем до суду не наданого жодного доказу в межах яких виконавчих проваджень накладено арешт, як і не надано доказів щодо боргових зобов`язань позивача, чи існують вони на момент звернення суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Доказів, які б вказували, що виконавчі провадження були завершені у зв`язку із фактичним їх виконанням не має, а отже зняття арешту із заявленого майна позбавить можливості можливих кредиторів задовольнити наявні і не виконані вимоги. Крім того, за роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадках безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Отже у спорах про зняття арешту з майна орган державної виконавчої служби не може бути відповідачем у справі. За приписами частин другої-третьої статті 51 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Однак, позивач не подавав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, а суд не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати суб`єктний склад позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних, допустимих, та беззаперечних доказів щодо можливості зняття арешту з нерухомого майна, як і не надано доказів правових підстав зняття такого арешту, та враховуючи те, що позовні вимоги пред`явленні до неналежного відповідача у таких спорах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем

Outcome: dismissed