Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 04 вересня 2009 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матірю. З січня 2020 року подружжя проживає окремо, кожен живе своїм життям та своїми інтересами. На даний час проживають окремо, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 04\~вересня 2009\~року у виконкомі Піщанської сільської ради Ковпаківського району міста Суми, актовий запис № 46, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON] . Ухвалою від 26.07.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 21.08.2024 року позовну заяву залишено без руху з підстав несплати судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 26.08.2024 року продовжено розгляд справи, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.10.2024 року. Ухвалою суду від 18.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд на 19.11.2024 року. Представник позивача поданій до суду заяві позов підтримала із зазначених у ній підстав. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання та заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Висновок про можливість визначення місця проживання дитини з позивачкою поданий. На підставі\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04.09.20009 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Виконкомі Піщанської сільської ради Ковпаківського району м.Суми, актовий запис №46, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5 зі звороту). Мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Подружні стосунки між сторонами припинені, в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, з втратою почуття любові та поваги, через різні погляди на життя, сторони проживають окремо . Між сторонами склалися сімейні правовідносини, які регулюються\~Сімейним кодексом України. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 \~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя \~і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя \~чи інтересам дітей сторін. Позивач, мотивуючи свої вимоги, послався на норми ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, які, на думку суду, підлягають застосуванню до даних правовідносин. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують подружніх стосунків, між ними відсутнє взаєморозуміння. Визнання позову відповідачем є свідченням того, що примирення між подружжям та збереження їх сім`ї неможливе, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Позивач в позовній заяві просить після шлюбу залишити їй прізвище - « [PERSON] » . \~Відповідно до ст. 113\~Сімейного Кодексу (СК) України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивача залишити прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Стаття 160\~ч.1\~СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 160\~ч.2\~СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею\~ 161 ч.1 СК України\~передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 161 ч.3 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан і здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до інформації на запит Сумської територіальної громади від 23.07.2024 позивач [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] (а.с.11). Згідно висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 17.10.2024 №1527/27.1-26 під час телефонної розмови з [PERSON] встановлено, що він перебуває за кордоном, не заперечує проти проживання неповнолітнього сина з дружиною та не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Отже спору між сторонами немає, неповнолітня дитина самостійно визначила місце проживання з матір`ю. Неповнолітній [PERSON] після розлучення батьків бажає проживати разом з матір`ю. У зв`язку з перебуванням неповнолітнього [PERSON] разом з матір`ю за межами України, не має можливості відвідати дитину за місцем її проживання та скласти акт обстеження умов проживання. Враховуючи, що спір між батьками відсутній, не вбачає підстав для задоволення позову (а.с.42). Судом встановлено, що спору між сторонами немає, дитина самостійно визначила місце проживання з позивачем. Більше того законом не передбачене вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини яка досягла чотирнадцяти років. Встановлені обставини та наведені у сукупності положення закону вказують на те, що між сторонами не існує спору, дитина проживає з позивачкою після досягнення чотирнадцяти років, залишилася проживати з нею за власною волею без примусу. Наведеними нормами ст.ст. 141, 160, 161 СК України не передбачено прав позивача визначати місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Тобто у позивача відсутнє право визначати місце проживання такої дитини, відповідно він не має порушеного права. Більше того між сторонами немає спору, щодо визначення місця проживання дитини. За положеннями ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду\~положення Сімейного\~й Цивільного\~кодексів України,\~за якими\~дитина з\~14\~років може\~вільно обирати\~собі місце\~проживання з\~кимось із\~батьків,\~які мають\~власне житло. Тому суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років, за позовом когось із батьків, оскільки право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 02.11.2023 року у справі № 592/7624/22. На підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами законів, враховуючи наявність відповідного\~негативного висновку\~органу опіки\~та піклування\~щодо вирішення\~спору,\~який був\~прийнятий на\~підставі спілкування\~зі сторонами\~та дитиною,\~ суд дійшов висновку, що право позивача не було порушене, а тому немає підстав у застосуванні заходів судового захисту. Відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial