Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~01 вересня 2023 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №959784907 у розмірі 71 148,00 гривень, а також суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Заочним рішенням суду від 14 листопада 2023 року позовну заяву задоволено повністю, стягнено з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 71\~148,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 2\~684,00 гривень. \~27 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , у якій заявник просить переглянути та скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2023 року у справі №522/17183/23. Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року заяву прийнято до розгляду. Засідання для вирішення заяви призначено на 11 вересня 2024 року. Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року заяву представника [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у справі №522/17183/23 задовольнити частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у справі №522/17183/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 25 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про поворот виконання рішення, у якій заявник просить у порядку повороту виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2023 року у справі №522/17183/23 стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 76\~244,31 гривень. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року заяву [PERSON] про поворот виконання рішення повернуто без розгляду. Роз`яснено, що після скасування заочного рішення та його перегляду в порядку, встановленому ЦПК України, суд може вирішити питання про поворот виконання рішення за умови, якщо у рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи після скасування заочного рішення, буде прийнято рішення про: закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду; про відмову у задоволенні позову або задоволенні позову у меншому розмірі. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~07 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] уклали кредитний договір №959784907, за яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язалося передати [PERSON] грошову суму у розмірі 22\~000,00 гривень на строк 11 днів, базова процентна ставка 1,70% (а.с.6). У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Згідно платіжного доручення №71e58d07-a134-4c61-8d72-b11402fb22fc від 07.03.2021 року, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» переказала на картковий рахунок [PERSON] грошову суму у розмірі 22 000,00 гривень. 28 листопада 2018 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №959784907 (а.с.43). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №20102022, за яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому (а.с.9), та за яким було відступлене право вимоги, зокрема, щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором №959784907 від 07 березня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників №2 до Договору факторингу №201020222 від 20.10.2022 року, та відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором склав 71\~148,00 гривень (а.с.11). Відповідно до п.4.1. Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №20102022 (а.с.48), за яким ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором №959784907 від 07 березня 2021 року, що підтверджується витягом реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року, та відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором склав 71\~148,00 гривень (а.с.53). Відповідно до п.4.1. Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі. Згідно платіжної інструкції №19474 від 10.03.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувала на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» грошову суму у розмірі 2 788 668,73 гривні в якості виконання договору факторингу №20102022 (а.с.55). Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України,\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.1\~ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ч.2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей\~509,\~526,\~1054 ЦК України,\~відповідач зобов`язання\~за вказаними\~договорами -\~не виконав. Доказів зворотного відповідачем надано не було. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №959784907 від 07 березня 2021 року становить 71\~148,00 гривень та складається з: - основна сума боргу 22 000,00 гривень; - заборгованість за відсотками 49 148,00 гривень; Суд не погоджується із зазначеним розрахунком з огляду на наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 вказала, що Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, його становить 11 днів та чітко визначено базову процентну ставку, що нараховується за користування кредитом 1,7%. Суд звертає увагу на те, що умовами договору не передбачено право кредитора на автопролонгацію договору. Матеріали справи також не містять доказів того, що [PERSON] не звертався ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» із заявою про пролонгацію строку дії кредитного договору. Тому, нарахування відсотків повинно було б здійснюватися кредитором виключно в межах 11-ти денного строку, на який укладено договір на надання фінансового кредиту, із застосуванням визначеної у ньому процентної ставки, тобто, 1,7%. Поза межами такого строку, кредитор вправі нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в порядку статті 625 ЦПК України. З огляду на те, що як первісним так і новим кредитором з моменту відступлення права вимоги нарахування штрафних санкцій не здійснювалося, а умови договору не передбачають можливість його пролонгації або автопролонгації, суд доходить до висновку про те, відсотки у розмірі 10 822,50 гривень нараховані неправомірно, а розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином: - основна сума боргу 22 000,00 гривень; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 4\~114,00 гривень (22000(сума кредиту) * 1,7 (відсотки за користування кредиту)/100*11 (строк користування кредитом). Тобто, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №959784907 від 07 березня 2021 року становить 26\~114,00 гривень. Тому, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] за кредитним договором №959784907 від 07 березня 2021 року підлягає частковому задоволенню, шляхом стягненню з останнього грошової суми у розмірі 26\~114,00 гривень. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2 684,00 гривень. Згідно платіжної інструкції від 08 серпня 2023 року №41455, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатила 2 684,00 гривень в якості судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 71\~148,00 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 26\~114,00 гривень. Питома вага 0,367 (26114/71148). Судовий збір 985,02 гривень. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 985,02 гривень. Заочним рішенням суду від 14 листопада 2023 року позовну заяву задоволено повністю, стягнено з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 148,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684,00 гривень. Згідно копії платіжної інструкції від 08.06.2024 року, [PERSON] сплатив в якості виконання рішення суду грошову суму у розмірі 7\~950,00 гривень. Згідно копії платіжної інструкції від 08.06.2024 року, [PERSON] сплатив в якості виконання рішення суду грошову суму у розмірі 63\~533,70 гривень. Відповідно до платіжної інструкції від 08.06.2024 року, [PERSON] сплатив в якості виконання рішення суду грошову суму у розмірі 4\~761,31 гривень. Загальна сума виконаного [PERSON] зобов`язання становить 76\~245,01 гривень. Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року заяву представника [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у справі №522/17183/23 задовольнити частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у справі №522/17183/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. У рішенні суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 26\~114,00 гривень та суми сплаченого судового збору у розмірі 985,02 гривень, а загальна сума стягнення складає 27\~099,02 гривень. Тому, суд вважає, що з [PERSON] було надміру стягнено грошову суму у розмірі 49\~145,99 гривень. Згідно ч.1 ст.446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Відповідно до ч.2 ст.444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він, зокрема, задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. У ч.ч.5-6 ст.444 ЦПК України вказано, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності обов`язкових умов: отримання позивачем від відповідача в порядку виконання рішення майна чи грошових коштів; виконане рішення скасоване вищестоящим судом повністю або змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (постанова Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі № 753/21211/20, провадження № 61-20342св21). У постанові КЦС ВС від 26.05.2022 у справі № 495/364/17 вказано, що мета повороту виконання рішення спрямована на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом. Враховуючи те, що позивач отримав від відповідача в порядку виконання заочного рішення грошову суму у розмірі 76 245,01 гривень, проте в подальшому заочне рішення було скасовано, ухвалено нове рішення, в якому кількісний показник задоволених позовних вимог зменшився до 27\~099,02 гривень, суд доходить до висновку про наявність підстав для допущення повороту виконання рішення суду та стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошової суми у розмірі 49\~145,99 гривень.

Outcome: partial