Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміна черговості спадкування, визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проживала разом з [PERSON] з 2008 року як чоловік і дружина, але шлюб був не зареєстрований оскільки в цьому не було потреби. Від цивільного шлюбу має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] мали спільний бізнес, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, робили ремонт, крім цього всі свята проводили в колі рідних та друзів. [PERSON] помер [INFO] в Німеччині, в місті Ессен, де було здійснено його кремацію, а в подальшому поховано на території України за кошти позивача. [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікової Н.О., але отримала відмову, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин. Відповідно до довідки про склад спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] є його донька [PERSON] та малолітній [PERSON] законним представником якого є [PERSON] . Ухвалою суду\~від 29.12.2023\~року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 08.02.2024 року, за клопотанням представника позивача, витребувано від приватного нотаріуса ЗМНО Алейнікової Н.О., копію спадкової справи після смерті [PERSON] 20.02.2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій в якості співпозивача виступає [PERSON] інтереси якого представляє законний представник [PERSON] , а також доповнено майно на яке визнається право власності. 13.06.2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд, визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини який буде становити два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 13.06.2024 року підготовче провадження по справі закрите та справу призначено до судового розгляду. Позивач і її представник, будучи своєчасно і належним чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява щодо слухання справи за відсутності сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач в попередньому судовому засіданні повідомила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Через канцелярію суду надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши доводи позивача та її представника, з`ясувавши позицію відповідача, допитавши свідків, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть, реєстровий номер S6123/2023, виданого органом ЗАГСу м.Ессен, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , свідоцтво видано 01.09.2023 року (а.с.40). Після смерті [PERSON] ,\~ [INFO] , відкрилась спадщина на належне йому майно. З свідоцтва про народження, виданого повторно Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) серії [NUMBER] , актовий запис №34, встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] та матір`ю [PERSON] (а.с.39). Згідно з ст.1261\~ЦК України спадкоємцями\~за законом\~першої черги\~після померлого[PERSON] є його діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виданою приватним нотаріусом ЗМНО Алейніковою Н.О. (а.с.44). Щодо позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд дійшов таких висновків. За правилами ст.256\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі суд може встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до\~ч.2\~ст.3\~Сімейного кодексу\~України,\~сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані\~спільним побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.61\~Сімейного кодексу\~України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з частиною першою статті 74\~Сімейного кодексу\~України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що при застосуванні\~статті 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно із частиною четвертою статті 368\~ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] спільно мешкали за адресою [ADDRESS] з 2008 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий із [PERSON] та [PERSON] більше десяти років. Вони орендували приміщення, де разом займалися підприємницькою діяльністю. Мешкали однією сім`єю, вели спільне господарство. Лише після смерті [PERSON] він дізнався, що вони офіційно не зареєстрували свої відносини в органах РАГСу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] приходилася дружиною його племінника [PERSON] , але шлюб вони офіційно не зареєстрували. Мешкали разом приблизно 15 років, мали спільну дитину. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона знайома приблизно 15 років. Остання проживала із [PERSON] , який приходився племінником її чоловіка. Вони разом мешкали, працювали, відпочивали. Вона зі своїм чоловіком неодноразово приїздила до них у гості. Не зареєстрували шлюб адже постійно були зайняті у якихось справах. Допитані під час судового розгляду свідки надали змістовні свідчення, які не суперечать між собою і підтверджують проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Під час судового розгляду судом досліджувалися надані позивачкою докази, а саме: світлини, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] , договори про надання туристичних послуг. З зазначених доказів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] склалися відносини, які притаманні сімейним стосункам. Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що факт спільного проживання позивачки разом з [PERSON] однією сім`єю, як подружжя, у період з 2008 року по день його смерті [INFO] , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та можуть слугувати підставами для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Позивач зазначила, що за час їхнього спільного проживання з [PERSON] за рахунок спільної праці та спільних коштів було набуте в спільну сумісну власність таке майно: автомобіль марки Fiat модель Nuovo Doblo, реєстраційний номер [NUMBER] , причеп марки Палич, модель Z02213 сірого кольору. Таке майно було набуте в період спільного проживання [PERSON] з [PERSON] . Крім цього, у власності [PERSON] перебували 2/3 частки квартири за адресою [ADDRESS] . Щодо позовних вимог в частині зміни черговості спадкування суд дійшов таких висновків. Статтею 1258\~ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264\~ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 1259\~ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Отже, особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини, за наявності спадкоємців попередніх черг може отримати спадщину лише за умови, що спадкодавець був у безпорадному стані за станом здоров`я, похилим віком та потребував стороннього догляду і саме ця особа такий догляд надавала. Відповідно до адвокатських запитів до КНП «Запорізький регіональний протипухлинний центр» ЗМР та ДНП «Національний інститут раку» МОН України, підтверджується твердження позивача про те, що [PERSON] був хворий на онкологічне захворювання (а.с.29-31). Підставами для задоволення позовних вимог щодо зміни черговості спадкування та надання позивачці права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. З показів свідків, які зазначили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, купували меблі, здійснювали ремонт квартири, приймали гостей в себе вдома, медичних документів, що підтверджують захворювання [PERSON] на тяжку хворобу, вбачається наявність правових підстав, передбачених частиною другої статті 1259 ЦК України, для надання [PERSON] , як спадкоємцю четвертої черги права на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за Законом. Оскільки спадкодавець [PERSON] фактично був чоловіком позивачки [PERSON] , а відповідач [PERSON] - дочка померлого [PERSON] , визнала позовні вимоги в повному обсязі, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зміни черговості спадкування підлягають задоволенню та позивачу [PERSON] спадкоємиці четвертої черги, необхідно надати право на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги [PERSON] та [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини суд виходить з такого. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право, у разі звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку та задоволення такого позову судом, можливість подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У даному випадку суд враховує, що позивачка у шестимісячний строк з дня офіційної реєстрації смерті [PERSON] , та видачі відповідного свідоцтва про смерть, звернулася до приватного нотаріусу з вищезазначеною заявою про прийняття спадщини, що свідчить про її добросовісність та бажання прийняти спадщину. Але нотаріус відмовила у заведенні спадкової справи, оскільки не були надані документи, що підтверджують факт родинних відносин, і рекомендувала звернутися до суду з метою встановленн факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.42). Отже, позивач [PERSON] пропустила встановлений строк для прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин з померлим, і тому була змушена звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] . Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертається увага на те, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України; у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини; додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що позивачка з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки була змушена доводити в судовому порядку факт спільного проживання із спадкоємцем, а тому причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є поважними, відтак наявні правові підстави для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю два місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на автомобіль та квартиру суд виходить з такого. За час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] за рахунок спільної праці та спільних коштів було набуте в спільну сумісну власність таке майно: автомобіль марки Fiat модель Nuovo Doblo, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.41 на звороті, 98), причеп марки Палич, модель Z02213 сірого кольору (а.с.78 на звороті). Згідно уточненої позовної заяви позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаного автомобіля. Враховуючи те, що автомобіль було набуте в період спільного проживання [PERSON] з [PERSON] остання має право власності на вказаного майна. Крім того, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] і має право на успадкування частки автомобіля нарівні і іншими спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в рівним частках. На підставі вище викладеного суд вважає необхідним визнати за позивачем [PERSON] право власності на 4/6 частини автомобіля марки Fiat модель Nuovo Doblo, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Крім цього, у власності [PERSON] перебували 2/3 частки квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.11-12, 56-57, 103). Згідно уточненої позовної заяви позивачі [PERSON] і [PERSON] просили визнати за ними право власності на 2/9 частки вказаної квартири за кожним. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, враховуючи задоволення позову в частині надання додаткового строку для прийняття спадщини, суд вбачає, що оформлення спадкових прав може бути здійснене у передбачений законом спосіб шляхом оформлення спадкових прав у нотаріуса. За такого в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial