Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Представник позивача [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу без її участі та участі позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 14.11.2024р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 13.12.2024р. о 10 год. 20 хвл. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 06.07.2023р. між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] . Цього ж дня сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачам обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Відповідачі повідомили що не мають можливість оформити договір нотаріально оскільки вони не завершили оформлення спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Так, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] . Померла [PERSON] залишила заповіт від 13.05.2016 року на користь свого онука (позивача)- [PERSON] , отже спадкоємство здійснювалось за заповітом. В свою чергу [PERSON] шляхом сумісного проживання з померлою однією сім`єю спадщину прийняв. Але у померлої також є дочка - [PERSON] [INFO] , яка також має право на обов`язкову частку спадкового майна після смерті своєї матері [PERSON] , незалежно від змісту заповіту, так як є непрацездатною особою, а саме пенсіонеркою. Отже право власності на спадкове майно за відповідачами можна визначити наступним чином: 1/2частина вищезазначеного житлового будинку за спадкоємцем - [PERSON] , 1/2частина вищезазначеного житлового будинку за спадкоємцем - [PERSON] . Відповідачі досі не закінчили оформлення спадкових прав. Позивачу не було відомо про ці обставини, оскільки особисто відповідачі запевнили, що усі питання вирішать та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідачі (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] та [PERSON] передані гроші, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач набув право власності на житловий будинок із надвірним спорудами [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідачів, який вони фактично не мали права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved