Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Стаська О.Г. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики (розпискою) у розмірі 2000 доларів США та понесених судових витрат. В обгрунтування позову зазначає, що 22 січня 2022 року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача. Строк повернення боргу у розписці не визначено, отже, повернення визначається законом та становить один місяць з моменту повідомлення кредитора про повернення боргу. Повідомлення про повернення боргу особисто отримано відповідачем 17.04.2024 року, відтак [PERSON] мав час протягом місяця повернути борг, однак у визначений строк відповідач отримані кошти не повернув. [PERSON] відповідно до договору про відступлення права вимоги від 23.08.2024 року відступив право грошової вимоги позивачу [PERSON] . На неодноразові зверненя позивача до відповідача з вимогою повернути борг останній не реагує, що стало підставою для звернення до суду і позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 2000 доларів США за договором позики від 22 січня 2022 року, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то така заява буде подана протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. За змістом ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено частиною 2 вказаної статті якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 13.12.2017 року у справі № 309/3458/14-ц. При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, власноручної розписки [PERSON] від 22 січня 2022 року, відповідно до якої останній отримав у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США. Суд зауважує, що сторонами не спростовано того факту, що відповідач взяв у борг грошові кошти саме у доларах США. При цьому, слід зазначити, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору позики, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На такій позиції неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року № 520/11358/15-ц. 17.04.2024 року відповідач особисто отримав від [PERSON] повідомлення про повернення боргу, про що свідчить його підпис в даному повідомленні, однак в порушення вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України протягом місяця з дня вручення вимоги борг не повернув, доказів протилежного [PERSON] суду не надано. Більше того, на час розгляду справи, відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання перед позивачем відповідних зобов`язань за розпискою від 22.01.2022 року. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, еквівалентну 2000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2024 року по справі № 500/5194/16. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи представника позивача про те, що [PERSON] була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідну розписку від 22.01.2022 року, за якою [PERSON] отримав грошові кошти від [PERSON] у розмірі 2000 доларів США, які й підлягають до стягнення зі [PERSON] у примусовому порядку, оскільки у суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів. На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. У той же час, судом встановлено, що 23.08.2024 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор - [PERSON] передав належне йому право вимоги згідно з договором позики від 22.01.2022 року, оформленому розпискою від імені [PERSON] на суму 2000 доларів США новому кредитору - [PERSON] , який зайняв місце первісного кредитора в зобов`язанні (п. 1 договору). Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З наведеного слідує, що за договором позики від 22.01.2022 року, оформленим у формі розписки та підписаним позичальником [PERSON] , відбулася заміна первісного кредитора у зобов`язанні - [PERSON] . Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (боргової розписки), відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договором строки, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню, де до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти як борг за розпискою в сумі 2000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн., пропорційно задоволеним вимогам. Про стягнення судових витрат, понесених позивачем у виді правничої допомоги, представником позивача було заявлено у судовому засіданні про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved