Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що відповідач є боржником за декількома кредитними договорами, право вимоги за якими перейшло до позивача. 1. 23.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладений кредитний договір № 101576684, за умовами якого відповідачу наданий кредит шляхом перерахування коштів на його платіжну картку. 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 16072024, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101576684 від 23.12.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 26 030,00 грн., що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 16 030,00 грн. 2. 28.12.2021 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 185244, за умовами якого відповідачу наданий кредит шляхом перерахування коштів на його платіжну картку. 29.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29022024, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 185244 від 28.12.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 10 320,00 грн., що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 5 320,00 грн. 3. 28.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 23907-12/2021, за умовами якого відповідачу наданий кредит шляхом перерахування коштів на його платіжну картку. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 23907-12/2021 від 28.12.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 11 700,00 грн., що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 4 000,00 грн., заборгованість за відсотками - 7 700,00 грн. Вищезазначені кредитні договори укладені в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Станом на день подання позову відповідач своїх зобов`язань не виконав та не сплатив борг за кредитними договорами. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитними договорами: № 101576684 від 23.12.2021 - у розмірі 26 030,00 грн., № 185244 від 28.12.2021 - у розмірі 10 320,00 грн., № 23907-12/2021 від 28.12.2021 - у розмірі 11 700,00 грн. та судові витрати. 13.09.2024 ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. 06.11.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 28.11.2024 ухвалою суду визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] для надання особистих пояснень щодо отримання кредитних коштів від кредитних установ. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач та його представник адвокат Нємцова О.В. в судове засідання не з`явилися, в заяві просили розглянути справу за їх відсутності, відмовившись від надання особистих пояснень відповідачем. У заявах по суті справи представник відповідача визнала, що [PERSON] укладав з кредитними організаціями відповідні договори, однак вважала, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, як і не довело факту переходу до позивача права вимоги за укладеними кредитними договорами. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону України від 19 квітня 2020 року, далі - Закон № 675-VIII) визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). В силу ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). При цьому, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором, є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ст. 3 Закону № 675-VIII). Іншими словами, це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Судом встановлено, що 23.12.2021 [PERSON] через веб-сайт ТОВ «Мілоан» шляхом введення логіну та паролю в особистому кабінеті здійснив певну послідовність дій щодо укладання договору, зокрема: вхід до особистого кабінету (за допомогою ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі), ознайомлення з договором (вибір опції «підписати»), підпис одноразовим ідентифікатором (підписання електронного повідомлення про прийняття), отриманим ним на телефон [NUMBER] . Отже, в такий спосіб [PERSON] та ТОВ «Мілоан» уклали договір про споживчий кредит № 101576684, за умовами якого кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів, з фіксованою відсотковою ставкою за користування грошовими коштами 5 %. 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 16072024, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101576684 від 23.12.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також 28.12.2021 [PERSON] через веб-сайт ТОВ «СЕЛФІ Кредит» шляхом введення логіну та паролю в особистому кабінеті здійснив певну послідовність дій щодо укладання договору, зокрема: вхід до особистого кабінету (за допомогою ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі), ознайомлення з договором (вибір опції «підписати»), підпис одноразовим ідентифікатором (підписання електронного повідомлення про прийняття), отриманим ним на телефон [NUMBER] . Отже, в такий спосіб [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ Кредит» уклали договір про споживчий кредит № 185244, за умовами якого кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 5 000,00 грн. строком на 30 днів, з фіксованою відсотковою ставкою за користування грошовими коштами 1,9 %. 29.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29022024, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 185244 від 28.12.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В той же день, 28.12.2021 [PERSON] через веб-сайт ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» шляхом введення логіну та паролю в особистому кабінеті здійснив певну послідовність дій щодо укладання договору, зокрема: вхід до особистого кабінету (за допомогою ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі), ознайомлення з договором (вибір опції «підписати»), підпис одноразовим ідентифікатором (підписання електронного повідомлення про прийняття), отриманим ним на телефон [NUMBER] . Отже, в такий спосіб [PERSON] та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» уклали договір про споживчий кредит № 23907-12/2021, за умовами якого кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком на 30 днів, з фіксованою відсотковою ставкою за користування грошовими коштами 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % на добу. Додатковою угодою № 3 від 04.02.2022 до договору про надання фінансового кредиту № 23907-12/2021 від 28.12.2021 сторони домовились про новий розмір кредиту (7 900,00 грн, з урахуванням суми кредиту та відсотків за користування) та термін кредитування (14 днів, до 17.02.2022). 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 23907-12/2021 від 28.12.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач зобов`язався перед кредитними організаціями своєчасно повернути кредити та сплачувати відсотки за користування коштами в порядку, встановленому договорами, виконувати інші обов`язки, передбачені цими договорами. Однак, за твердженням нового кредитора, допустив порушення умов договорів, у зв`язку з чим має заборгованість: 1) за договором, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», у розмірі 26 030,00 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 10 000,00 грн та заборгованості за відсотками 16 030,00 грн; 2) за договором, укладеним з ТОВ «СЕЛФІ Кредит», у розмірі 10 320,00 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 5 000,00 грн та заборгованості за відсотками 5 320,00 грн; 3) за договором, укладеним з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», у розмірі 11 700,00 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 4 000,00 грн та заборгованості за відсотками 7 700,00 грн. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Оскільки частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, отже, акцептуючи пропозицію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] приєднався до Правил надання коштів у позику, визнав та погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів. При цьому представник відповідача в заявах по суті справи також не заперечувала, що [PERSON] укладав кредитні договори з вказаними фінансовими організаціями, тому між первісними кредиторами та відповідачем як позичальником виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. До договорів факторингу додані акти прийому-передачі реєстрів боржників, які підписані директорами товариств з проставленням печаток, та витяги з таких реєстрів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що договори факторингу визнані недійсними або є нікчемними в силу закону, у суду відсутні підстави вважати, що у нового кредитора не виникло право вимоги внаслідок їх укладення. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед фінансовими організаціями за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими набув позивач від первісних кредиторів. Також позивач надав суду докази перерахування коштів на рахунок відповідача за двома кредитними договорами, укладеними з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ». Такими доказами є інформаційні довідки технологічного оператору платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до яких 28.12.2021 на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано 5 000,00 грн та 4 000,00 грн відповідно. Крім того, за наданою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" випискою з банківського рахунку за період з 23.12.2021 по 29.12.2021 на платіжну картку відповідача з вказаним вище номером 28.12.2021 перераховано кошти в розмірі 4 000,00 грн та 5 000,00 грн. Дата проведення зарахувань відповідає даті укладення договорів з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ». Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеними договорами було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі. Заперечуючи факт отримання коштів, сторона відповідача, виходячи із засад змагальності, не надала доказів на спростування того, що 28.12.2021 [PERSON] отримав на відкриту ним в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" банківську картку кошти не від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», а від інших фізичних або юридичних осіб. До того ж судом вчинялись заходи з отримання особистих пояснень відповідача з вказаного приводу, від надання яких його представник відмовилась. Також в матеріалах справи міститься заявка від 04.02.2022 з додатковою угодою № 3 до договору про надання фінансового кредиту № 23907-12/2021 від 28.12.2021, за якою [PERSON] шляхом підписання з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» угоди в електронній формі одноразовим ідентифікатором просив у кредитора та погодився відстрочити виконання зобов`язання за кредитом на таких умовах: сума кредиту - 4 000,00 грн, фіксована процентна ставка - 2,50 %, сума відсотків за користування кредитом - 3 900,00 грн, загальна сума - 7 900,00 грн, дата відстрочення виконання зобов`язання - 17.02.2022. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитними договорами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17. Відтак, підписуючи 04.02.2022 додаткову угоду № 3 до договору про надання фінансового кредиту № 23907-12/2021 від 28.12.2021, [PERSON] визнав борг перед ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на загальну суму 7 900,00 грн (4 000,00 грн - основна сума боргу, 3 900,00 грн - відсотки за користування кредитом). При цьому наявні в матеріалах справи докази укладення кредитних договорів на відповідних умовах та отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» за договорами № 185244 від 28.12.2021 та № 23907-12/2021 від 28.12.2021 є належними, допустимими і достовірними. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем, суд з аналізу умов кредитних договорів та перевірки розрахунку заборгованості доходить таких висновків. За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 185244 від 28 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] , строк його дії становить 30 днів. Між сторонами було погоджено розмір кредиту 5 000,00 грн. (пункт 1.3 договору), строк кредиту 30 днів (пункт 1.4), стандартну процентну ставку 1,90 % в день (пункт 1.5.1 договору), порядок продовження строку кредиту (пункт 4.1. договору). Проте позивач не надав суду доказів погодженого сторонами договору продовження строку кредиту, а тому розрахунок заборгованості відповідача по процентам за цим договором в межах строку кредитування має бути таким: 5 000,00 (тіло кредиту)/100х30 днів = 1 500,00 грн. У підсумку загальний розмір заборгованості за вказаним договором становить: 1 500,00 + 5 000,00 = 6 500,00 грн. Щодо розміру заборгованості за договором № 23907-12/2021 від 28 грудня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», суд зазначає таке. Додатковою угодою № 3 від 04.02.2022 до договору про надання фінансового кредиту № 23907-12/2021 від 28.12.2021 сторони домовились про новий розмір кредиту (7 900,00 грн, з урахуванням суми кредиту та відсотків за користування), термін кредитування (14 днів, до 17.02.2022) та заборону будь-яких нарахувань в цей період, тому саме в такому розмірі і підлягає стягненню з відповідача заборгованість за цією угодою. Суд знову звертає увагу, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. За неповернення передбачених договором сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, проте регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. При цьому, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не заявляло вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитних договорів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Разом з тим, суд зауважує, що позивач не надав суду доказів перерахування коштів на рахунок відповідача за кредитним договором № 101576684 від 23.12.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , адже: - в договорі сторони не погоджували на яку платіжну картку або банківський рахунок відповідача мають бути зараховані кошти; - технологічний оператор платіжних послуг на запит позивача не надав підтверджень здійснення платіжних операцій онлайн; - виписка з банківського рахунку відповідача хоч і свідчить, що 23.12.2021 він отримав на картку кошти в сумі 10 000,00 грн, але відсутня інформація про призначення здійсненого платежу та особу, від якої надійшли кошти. Оскільки в силу частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 101576684 від 23.12.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором № 185244 від 28 грудня 2021 у розмірі 6 500,00 грн. та за кредитним договором № 23907-12/2021 від 28 грудня 2021 року у розмірі 7 900,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у сумі 14 400,00 гривень, що складає 29,97 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідача на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" судовий збір у сумі 907,49 гривень.

Outcome: partial