Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 13 червня 2008 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області складено 25 листопада 2015 року поновлений актовий запис № 04, та залишити дітей сторін: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір`ю. В обґрунтування позову зазначала, що 13 червня 2008 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу вони мають трьох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю. Упродовж тривалого часу між сторонами відсутні будь-які сімейні відносини, разом вони не проживають з кінця 2015 року, спільного господарства не ведуть. Сторони мають різні погляди на сімейне життя, різні характери та інтереси, спілкується вони дуже рідко. Час від часу [PERSON] надсилає кошти на утримання їхніх дітей. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спори щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що 13 червня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі, актовий запис № 424, про що 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області складено поновлений актовий запис № 04. Від цього шлюбу сторони мають трьох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають на даний час разом із матір`ю. Відповідно до ч. ч. 6, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18 зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони з кінця 2015 року шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. У ч. 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 та постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. У матеріалах справи відсутні докази щодо наявності між сторонами спору щодо місця проживання їхніх трьох дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітніх дочки [PERSON] та сина [PERSON] , які на даний час проживають разом із позивачем, матір`ю [PERSON] , відповідач, батько цих дітей [PERSON] заперечень щодо подальшого проживання трьох дітей сторін із матір`ю до суду не подавав, позовні вимоги визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим залишити проживати трьох дітей сторін: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , й надалі разом із матір`ю, оскільки спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній. Враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України із державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого нею згідно із квитанцією № 9323-8384-0987-6249 від 13 листопада 2023 року судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved