Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу жилого будинку від 13.01.2000. Відповідач проживає у зазначеному будинку без реєстрації, між ними була усна домовленість про те, що позивачка придбає інший будинок для власного проживання, а будинок в с. Слобідка Рахнівська залишиться її дочці та відповідач буде зобов`язаний виселитись з будинку. Відповідач виселитися з будинку відмовляється, проживає без законних підстав, створює конфлікти, не сплачує комунальні послуги, не є членом сім`ї позивачки, жодних зобов`язань по утриманню будинку не несе. Крім того, [PERSON] має власне житло за яким зареєстрований, дружину, а тому його виселення не становитиме для нього надмірного тягаря. Ухвалою суду від 20.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 17.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити. Також подав відзив на позов, в якому зазначає, що в 1995 році з позивачкою почали проживати як одна сім`я та на спільні кошти на ім`я позивачки було придбано житловий будинок [ADDRESS] згідно Договору купівлі-продажу від 13.01.2000. Будь-яких домовленостей з [PERSON] про подальше виселення не було. 27.04.2023 позивачка придбала будинок в [ADDRESS] в якому і проживає, тому будь-яких перешкод їй не чинить. Зазначає, що іншого житла куди б зміг повернутися в нього немає, був членом сім`ї позивачки, будь-яких підстав виселення без надання іншого житлового приміщення не має. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в с.Слобідка-Рахнівська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області відповідно до Договору купівлі-продажу жилого будинку від 13.01.2000. Рішенням Маківської сільської ради №66 від 24.07.2024 «Про упорядкування адреси житловому будинку в с. Слобідка Рахнівська» присвоєно житловому будинку с.Слобідка-Рахнівська, який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку від 13.01.2000 нову адресу: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.07.2024. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27.04.2023 [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та надану земельну ділянку для його обслуговування за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №330457670 від 27.04.2023. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/003458653 від 04.05.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Маківської сільської ради від 26.06.2024 року №298 в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] являється дочкою позивачки [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 19.07.2008 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №394384105 від 11.09.2024 [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Маківської сільської ради №679 від 03.07.2024. Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00047624139 від 24.10.2024 наявний актовий запис про шлюб №44 від 04.09.1973 між [PERSON] та [PERSON] . Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1\~ст.319 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 зазначив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч.ч.1, 2 ст.109 ЖК України). При вирішенні питання про виселення члена сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності. Статтею 8 Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п.27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Таким чином застосування ст.8 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст.8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Крім того, права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником чи співвласником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому він зареєстрований. Також у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її мати [PERSON] з 1995 року почала жити з відповідачем. Разом жили до 2023 року, після чого мати від нього пішла, а [PERSON] продовжує жити в будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в даному будинку не зареєстрований, власником є мати, комунальні платежі не сплачує. У с. Шатава в [PERSON] є будинок, власником якого він являється. Таким чином, в даному випадку втручання в право користування відповідача [PERSON] спірним будинком є виправданим, не покладатиме на нього надмірний тягар, не призведе до втрати єдиного житла за наявності права на користування іншим житловим приміщенням та є необхідним для захисту прав позивача як власника житла, що відповідає і вимогам Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що відповідач дійсно проживав в спірному будинку з надвірними будівлями і спорудами за згодою власника, однак своє місце проживання в даному будинку не зареєстрував, його місце проживання зареєстровано в іншому житловому приміщенні, позивачка як власник заперечує щодо проживання відповідача у житловому будинку, а тому відповідно до норми ст.391\~ЦК України вправі вимагати усунення перешкод в користуванні її власністю шляхом виселення відповідача, За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: approved