Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

26 серпня 2024 року ТОВ " Новобудова" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Управління зазначеним будинком здійснює ТОВ "Новобудова". У зв`язку із несплатою [PERSON] коштів за послуги з управління багатоквартирним будинком, у неї за період з 01 грудня 2021 року по 01 липня 2024 року утворилася заборгованість, яка становить 6486, 80 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 29 серпня 2024 року. 17 вересня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27 вересня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій зазначено, що відповідачем частково було погашено заборгованість та наразі розмір заборгованості складає 4395, 07 грн, тож наразі позивач просить суд стягнути із відповідачки зазначену суму заборгованості, 3% річних від суми боргу у розмірі 127,37 грн, інфляційну складову боргу, що загалом становить 4846, 70 грн. 30 жовтня 2024 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у кому відповідач зазначила, що вона дійсно є власницею квартири [ADDRESS] , однак вважає нараховану позивачем заборгованість безпідставною, оскільки позивачем порушуються права співвласників багатоквартирного будинку в процесі його утримання й управління, так як ТОВ «Новобудова» скликаючи збори співвласників не отримала права на визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, а також на повноваження управителя щодо управління будинком в частині одноособового встановлення ціни послуги з управління багатоквартирним будинком та визначення переліку таких послуг, оскільки в порядку денному зборів такі питання не розглядалися. Таким чином, на думку відповідачки договір № 35 від 27 грудня 2019 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений між співвласниками будинку та позивачем є неналежним доказом, який надавав би позивачу право на нарахування та стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідач просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також призначити справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Окрім того, подала до суду клопотання, у якому просила суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/2610/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «Новобудова», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, оскільки вирішення вказаної справи має суттєве значення для ухвалення об`єктивного рішення у даній справі. 06 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що відповідачем було погашено основну суму боргу (тим самим визнано позовні вимоги), тож наразі позивач підтримує лише позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 3% річних від суми боргу у розмірі 127,37 грн та інфляційної складової - 324, 26 грн. Також позивач зазначає, що відповідач у відзиві на позов не висловлювала заперечень щодо стягнення 3% річних та інфляційної складової. Разом з тим, позивач просив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у зв`язку із його безпідставністю. Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та про зупинення провадження у справі. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи сторін, викладених у заявах по суті справи, суд дійшов наступного висновку. ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, статутною метою діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та інше. Відповідно до рішення правління № 278/0/5-05 від 28 грудня 2005 року АТ ХК "Київміськбуд" та авізо № 329 від 24 квітня 2007 року житловий будинок по [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2006 року та зареєстрована за вказаною адресою, а відтак є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою. 27 грудня 2019 року між ТОВ "Новобудова" та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , було укладено договір № 35 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно із статтею 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно із додатком № 5 до договору № 35 визначено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Крім того, до позову додано нові кошториси витрат на утримання будинку та прибудинкової території за вказаною адресою, які діяли з 1 січня 2022 року та з 01 січня 2024 року. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з 01 грудня 2021 року по 01 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 6092,95 грн. Як зазначив у відповіді на відзив позивач, відповідачем було повністю здійснено оплату основної суми боргу, тож позивач вказав, що підтримує позовні вимоги лише у частині стягнення із 3% річних у розмірі 127,37 грн, інфляційної складової боргу - 324, 26 грн, а також суми сплаченого судового збору. Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача. Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. З матеріалів справи вбачається, що позивачем суду на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, надано належні та допустимі докази, зокрема, докази надання ним, як постачальником, відповідачу, як споживачу, послуг з утримання будинку та прибудинкової території, докази споживання цих послуг відповідачем, а також докази неналежного виконання відповідачем обов`язку по оплаті за надані їй послуги, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем неналежним чином виконувався обов`язок по своєчасній оплаті наданих позивачем послуг, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, вимога позивача про стягнення нарахованих на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. При цьому, та обставини, що відповідачем була погашена заборгованість по наданим їй послугам не виключає можливість стягнення з неї нарахованих на цю суму позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних, оскільки вищевказана заборгованість була погашена відповідачем вже після звернення позивача до суду з даним позовом, а інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, відтак, ці кошти підлягають до стягнення з відповідача, зважаючи на доведеність факту порушення ними обов`язку по сплаті позивачу коштів за надані ним житлово-комунальні послуги, що по своїй суті є порушенням грошового зобов`язання, наслідком чого виступає можливість застосування частини другої статті 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з огляду на викладене вище, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, з огляду на сплату відповідачем суми основного боргу після відкриття провадження у справі, у розмірі, визначеному позивачем, що фактично є визнанням позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Новобудова» до [PERSON] про стягнення інфляційної складової боргу у розмірі 324,26 грн та трьох процентів річних у розмірі 127,37 грн, що в загальному розмірі складає 451,63 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, а також те, що борг відповідачем був сплачений після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028 грн (з урахуванням того, що основна сума боргу була сплачена після звернення із позовом до суду). На підставі викладеного,

Outcome: approved