Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаним позовом, в якому у подальшому були уточнені позовні вимоги. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог, зазначив, що позивачем було надано у тимчасове платне користування [PERSON] жилі кімнати № 401-402, [NUMBER] в гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . У вказаних кімнатах були прописані також члени її сім`ї, що підтверджується копією корінця ордера № 374 на право зайняття жилою площею в сімейному гуртожитку від 14.05.2001 року. Пізніше в зазначених кімнатах були прописані онука [PERSON] (донька [PERSON] ) [PERSON] , 2008 року народження. [PERSON] була знята з реєстрації місця проживання за адресою гуртожитку, [PERSON] перебував на військовій службі в ЗСУ, тому позивачем при розрахунку боргу були враховані дані обставини. Відповідачами оплата за комунальні послуги не здійснювалася, у зв`язку з чим за період з 01.04.2021 року по 31.12.2023 року вони мають заборгованість перед позивачем у розмірі 75\~689,76 гривень. На неодноразові повідомлення добровільно погасити заборгованість відповідачі ніяк не реагували, заборгованість не сплачували. Враховуючи викладене, представник позивача звернулася до суду та просить стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 14.08.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися за невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, відзиву на позов не подали, будь-яких заяв (клопотань) від них не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у тимчасове платне користування [PERSON] , а також членам її сім`ї разом у складі на 4 осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було надано жилі кімнати № [NUMBER] , [NUMBER] в гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.02.2024 року № 16/63, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, зазначено що [PERSON] виписана 31.03.2023 року. Відповідачами оплата за комунальні послуги не здійснювалася, у зв`язку з чим за період з 01.04.2021 року по 31.12.2023 року вони мають заборгованість перед позивачем у розмірі 75\~689,76 гривень за певні періоди фактичного проживання, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою про заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] . Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості за кожен місяць, як це передбачено Положенням про користування гуртожитками ПАТ «ДТЗ» від 01.07.2018 року. Оскільки відповідач [PERSON] за інформацією Міністерства оборони України перебував на військовій служби, але в червні 2023 року він покинув ЗСУ та повернувся до гуртожитку, тому позивач просить стягнути заборгованість за той період в якій він фактично проживав. Також, відповідач [PERSON] в березні 2023 року була знята з реєстрації місця проживання за адресою гуртожитку, тому позивачем її було виключено з рахунків по сплаті за кімнату і комунальні послуги з квітня 2023 року. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Нормами статті 131 ЖК України передбачено, що «Примірне положення про користування гуртожитками» затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства. На підставі першого підабзацу абз. 1 п. 11 «Примірного положення про користування гуртожитками», затвердженого Постановою КМУ від 20.06.2018р. № 498, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Локальний нормативний акт Дніпропетровського трубного заводу «Положення про користування гуртожитками» був складений на підставі «Примірного положення про користування гуртожитками» затвердженого Постановою КМУ від 20.06.2018р. № 498, і був затверджений позивачем 01.07.2018 року. В п.9 цього положення вказаний порядок розрахунків мешканців гуртожитку за проживання та комунальні послуги: спожиті «вода» і « світло» компенсуються згідно показників лічильників всіма мешканцями гуртожитку, в якому ці лічильники встановлені. Відповідачі отримували рахунки на оплату комунальних послуг, які споживали кількість членів сім`ї [PERSON] , які фактично проживали в певні періоди часу у гуртожитку. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання У пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Згідно із п. 35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Відповідно до п. 15 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 20.04.2016 року № 6-2951цс15. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07 липня 2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надали суду жодних доказів, які б спростовували факт наявності вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладені норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачами допущено порушення вимог Закону щодо несплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість по оплаті таких послуг у розмірі 76237,20 гривень, тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3\~028,00 гривень у рівних частках з кожного.

Outcome: approved