Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

25 вересня 2024 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 11.09.2015 виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Звенигородського району, Черкаської області, актовий запис №05. В обґрунтування\~позову позивач\~зазначає,\~що 11 вересня 2015 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинилися. Спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери, погляди на сімейне життя, поступово втратили почуття любові та поваги один до одного. Фактично між ними припинилися шлюбні стосунки. Проживають окремо. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На примирення не згідний, просить розірвати шлюб. 05 листопада 2024 року відповідачем до суду подано відзив, зазначено про згоду на розірвання шкоду, а також зауважено на не співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позов про розірвання шлюбу є доволі поширеним, відповідач є учасником бойових дій і має право на безоплатну правову допомогу, натомість укладено договір з адвокатом на суму 7000,00 грн, які відповідач сплатити не взмозі, оскільки не має стійкого та достатнього доходу. Вони з чоловіком мають двох спільних дітей, а окрім того у відповідача на утриманні знаходиться дитина від попереднього шлюбу, також неповнодітня. Всі витрати по їх утриманню несе вона самостійно, опікується дітьми та виховує їх сама. Час від часу працює прибиральницею у відділі культури, молоді, спорту та туризму Звенигородської міської ради, отримала за вересень 2024 року заробітну плату 1 562,22 грн, в інший час працює без оформлення трудових відносин у приватному порядку. Зазначає, що стягнення надмірних витрат на правничу допомогу становить для неї та для її дітей непосильний тягар, просить зменшити розмір стягнення з неї на користь [PERSON] до мінімуму, з врахуванням критерію розумності та принципу розподілу таких витрат. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю. від 15.10.2024 відкрито провадження у справі. Розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник - адвокат Павленко С.І. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не заперечує проти розірвання шлюбу, однак просить зменшити розмір судових витрат за надання правничої допомоги. Суд, заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити частково. Під час розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 11.09.2015 виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Звенигородського району, Черкаської області, актовий запис №05, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.11.2019 (виданого повторно). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] ». Сторони\~згідно свідоцтва\~про народження,\~серія [NUMBER] \~від 25.09.2024\~року,\~виданого (повторно)\~Звенигородським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Звенигородському районі\~Черкаської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ),\~мають доньку [PERSON] , [INFO] ,\~про що\~в Книзі\~реєстрації народжень\~зроблено відповідний\~актовий запис\~№ 01,\~та згідно\~свідоцтва про\~народження,\~серія [NUMBER] \~від 25.09.2024,\~виданого \~(повторно)\~Звенигородським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Звенигородському районі\~Черкаської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ),\~мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 152. Батьками дітей записані: [PERSON] та [PERSON] . Позивач та відповідач на примирення не погодилися, вважають подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди сторін на продовження шлюбу, також судом вжито заходи щодо примирення подружжя, однак сторони не примирилися. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати по сплаті судового збору між сторонами порівну та стягнути з відповідача на користь позивача 605,60 грн сплаченого судового збору. Також, позивач просить відшкодувати понесені витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до\~ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги у цій справі позивачем надано договір від 25 вересня 2024 року про надання правової допомоги, укладений між [PERSON] та адвокатом Павленком С.І., додаткова угода до договору від 25.09.2024, ордер серії СА № 1081476, квитанція до платіжної інструкції на суму 7000 грн, попередній розрахунок, розрахунок від 25.09.2024. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Посилання відповідача на те що, позивач мав змогу та можливість звернутися по правову допомогу на безоплатній основі як учасник бойових дій суд відхиляє, оскільки обрати представника та спосіб захисту є правом особи, яка звернулася до суду. У цій справі професійна правова допомога була фактична надана позивачу, у справі приймав участь адвокат Павленко С.І. Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial