Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

07.08.2024 року позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що на протязі 2020-2021 року між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитні договори, відповідно до умов яких Товариствами надано відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредити, сплатити проценти за користування ними. На підставі укладених договорів відступлення прав вимоги між вказаними товариствами та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло право вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, зокрема і до відповідача за кредитними договорами. Як зазначив представник позивача в позовній заяві, відповідач кредитні кошти за Договорами у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами кредиту в загальному розмірі 80901,01 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив проводити без участі представника, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явилася, повідомлялася вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 23.03.2021 року між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 4582566. Відповідно до умов Договору відповідачу надано фінансовий кредит у сумі 5935,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 15 днів, тобто до 07.04.2021 року (п. 1.3, 1.4 Договору). Процентна ставка 15,00 % від суми кредиту. 04.05.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2112443032808. Відповідно до умов Договору відповідачу надано фінансовий кредит у сумі 1900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 16 днів (п. 1.1 Договору). Процентна ставка 2 % за кожен день користування кредитом. 02.11.2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 7135037749. Відповідно до умов Договору відповідачу надано фінансовий кредит у сумі 13700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 12 (п. 1.2 Договору). Процентна ставка 3 %. 05.05.2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8115389975. Відповідно до умов Договору відповідачу надано фінансовий кредит у сумі 7749,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 15 (п. 1.2 Договору). Процентна ставка 10 %. 30.07.2021 року було укладено договір № 30/07-1, відповідно до умов якого ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТзОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4582566. 10.01.2023 року було укладеного договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4582566. Таким чином, ТзОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 4582566. 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТзОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2112443032808. 10.01.2023 року було укладеного договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2112443032808. Таким чином, ТзОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 2112443032808. 07.10.2016 року було укладено договір № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТзОВ ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8115389975. 21.12.2023 року було укладено договір № НІ/11/13-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8115389975. Таким чином, ТзОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 8115389975. 07.10.2016 року було укладено договір № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТзОВ ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 7135037749. 21.12.2023 року було укладено договір № НІ/11/13-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 7135037749. Таким чином, ТзОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 7135037749. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за нею рахується заборгованість за кредитним договором № 2112443032808 від 04.05.2021 року у розмірі 36065,42 грн, що складається з: заборгованість за тілом кредиту 1900,00 грн, заборгованість за процентами 34165,42 грн, за кредитним договором № 8115389975 від 05.05.2021 року в розмірі 17978,62 грн, що складається з: заборгованість за тілом кредиту 7749,00 грн, заборгованість за процентами 0,94 грн, заборгованість за комісією 10228,68 грн, за кредитним договором № 7135037749 від 05.05.2021 року в розмірі 15292,21 грн, що складається з: заборгованість за тілом кредиту 6737,86 грн, заборгованість за процентами 0,88 грн, заборгованість за комісією 8553,47 грн, за кредитним договором № 4582566 від 23.03.2021 року в розмірі 11564,76 грн, що складається з: заборгованість за тілом кредиту 5713,15 грн, заборгованість за процентами 4533,35 грн, заборгованість за комісією 856,97 грн, інфляційні збитки 363,15 грн, 3 % річних 98,14 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами за основною сумою боргу та за відсотками, підлягають задоволенню. Разом з тим, безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами за комісією в загальному розмірі 19639,12 грн, оскільки відповідно до умов кредитних договорів фінансові установи надавали позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням КонституційногоСуду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з вище вказаним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 19639,12 грн не підлягають задоволенню. Щодо вимоги ТОВ ТОВ «Коллект Центр» про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Враховуючи наведене суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, а тому, в цій частині позов не підлягає задоволенню. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК\~\~України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2275,54 грн. Щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ТОВ «Коллект центр» надав суду наступні докази: Договір №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням "Лігал ассістанс" в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. та позивачем (клієнт), витяг з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024, заявка на надання юридичної допомоги №678 від 01.07.2024 та платіжну інструкцію від 12.07.2024 №0446760000. Пунктом 1.1. Договору №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024 визначено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах передбачених даним Договором. В пункті 2.1-2.1.7 Договору №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024 зазначено, що адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання: підготовка клопотань, заяв, скарг, запитів, заперечень, супроводжувальних листів; аналіз діючого законодавства та судової практики, представляє інтереси клієнта у судах. У витягу з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 зазначено про такі надані послуги: 1) надання усної консультації з вивченням документів; 2) підготовка пропозицій; 3) складання позовної заяви для подачі до суду. Однак, з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2024 року позивач особисто надіслала позов з додатками до суду. Позов підписано особисто директором ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. З наведеного слідує, що позов підписано та подано особисто позивачем, а не Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", з яким укладено договір. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що платіжна інструкція від 12.07.2024 №0446760000 сплачена на суму 200000 грн, що не відповідає вищевказаному Акту №3 від 05.07.2024, при чому у платіжній інструкції відсутнє призначення платежу за яким її можна ідентифікувати як сплата саме за правову допомогу що стосується цього позову, а сума, яка була перерахована значно перевищує заявлену до стягнення - 17000 грн., а тому суд ставиться до неї критично. Жодних доказів, які б вказували на представництво Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" інтересів позивача у суді, - суду не надано. За наведених обставин, суд вважає, що матеріалами справи не підтверджується факт надання Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" позивачу правничої допомоги під час розгляду судом та відповідно не підтверджується факт понесення таких витрат заявником у сумі 17000 грн. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні розподілу витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial