Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

02 жовтня 2024 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість у сумі 46023 грн. 43 коп. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 30 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2037631127, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 7998 грн. на придбання товару у продавця зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 0,01% річних та комісії за управління кредитом в розмірі 3% від суми кредиту строком до 30 вересня 2023 року. Крім того, 18 листопада 2021 року між сторонами також було укладено кредитний договір № 2038076065, за умовами якого відповідач отримав два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до пункту 1 кредитного договору кредит у сумі 30489 грн. на строк до 18 жовтня 2023 року та відповідно до пункту 3 кредитного договору кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту (з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору) на строк 12 місяців з правом пролонгації. Позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредити, однак відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав і у судовому засіданні вказав, що наміру його подавати немає. У судове засідання представник позивача не з`явився, з використанням засобів електронного зв`язку подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в розмірі тіла кредиту за кредитними договорами, посилаючись на те, що він проходить військову службу і відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитами та інші штрафні санкції йому мали не нараховуватися. Заслухавши доводи відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 30 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2037631127, за умовами якого відповідачу надано кредит на загальну суму 7998 грн. зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 0,01% річних та комісії за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту строком до 30 вересня 2023 року (а.с. 45-47). Крім того, 18 листопада 2021 року між сторонами також було укладено кредитний договір № 2038076065, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 30489 грн., до якого входить 29999 грн. на придбання товару у продавця та 490 грн. на сплату додаткових послуг банку (послуга СМС+Довідка), зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 0,01% річних та комісії за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту на строк до 18 жовтня 2023 року (а.с. 61-64). Також, згідно із пунктом 3 вказаного договору відповідачу на підставі анкети-заяви про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2038076065_CARD від 18 листопада 2021 року відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] , видано кредитну картку «Мані на кармані легка», до якої встановлено кредитну лінію (безготівковий кредит) в національній валюті на споживчі цілі зі сплатою 5% у місяць, а впродовж пільгового періоду 0,01% річних. Розмір кредитного ліміту встановлюється згідно рішення кредитного комітету банку (від 1000 до 500000 грн.). Строк дії кредитної лінії 12 календарних місяців з правом продовження. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі\~статтею 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів в обумовлений строк за умовами договорів належним чином не виконував, у зв`язку з чим за розрахунками, наданими позивачем, утворилася заборгованість за: - кредитним договором № 2037631127 від 30 вересня 2021 року в сумі 7779 грн. 23 коп., до якої входить: 6098 грн. 25 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 грн. 50 коп. - проценти за користування кредитом та 1679 грн. 58 коп. комісія за РО (а.с. 16); - кредитним договором № 2038076065 від 18 листопада 2021 року в сумі 26223 грн. 93 коп., до якої входить: 22559 грн. 93 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 грн. 32 коп. - проценти за користування кредитом та 3658 грн. 68 коп. комісія за РО (а.с. 17); -\~договором №\~2038076065_СARD\~від 18\~листопада 2021 року в сумі 12020 грн. 93 коп., до якої входить: 1641 грн. 81 коп. заборгованість за тілом кредиту, 240 грн. 40 коп. - проценти за користування кредитом; 5658 грн. 19 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4479 грн. 77 коп. заборгованість за простроченими процентами (а.с. 28). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою\~статті 612\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання або\~не виконав\~його у\~строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується копіями меморіальних ордерів № 48636075 від 30 вересня 2021 року (а.с. 51), № 31285152 та № 31285154 від 18 листопада 2021 року (а.с. 70) та не заперечується відповідачем. Разом з тим, статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлені пільги військовослужбовцям та членам їх сімей. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] № 1410 від 09 грудня 2023 року солдат [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 01 листопада 2023 року. Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 05.10.2023) було передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. На даний\~час редакція пункту 15 статті 14 вказаного Закону визначає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Таким чином, з наданих відповідачем документів слідує, що він з 01 листопада 2023 року перебуває на військовій службі, а тому йому, як військовослужбовцю, з цього часу проценти за користування кредитом, не мали нараховуватися. Також, суд враховує, що відповідно до умов кредитного договором № 2037631127 від 30 вересня 2021 року та доказів, наявних в матеріалах справи, відповідач отримав кредит у сумі 7998 грн. строком до 30 вересня 2023 року; відповідно до умов кредитного договору № 2038076065 від 18 листопада 2021 року в сумі 30489 грн. строком до 18 жовтня 2023 року. Однак, з розрахунків заборгованості за вказаними договорами, наданих позивачем, слідує, що проценти за користування кредитами відповідачу нараховані і після спливу цих строків. Зокрема, за кредитним договором № 2037631127 проценти за користування кредитом нараховані за період з 01 жовтня 2021 року до 02 липня 2024 року в сумі 1 грн. 50 коп., а за кредитним договором № 2038076065 за період з 19 листопада 2021 року до 12 липня 2024 року в сумі 5 грн. 32 коп. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що строк користування відповідачем кредитами за вказаними договорами продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаних договорів укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування кредитами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк користування кредитами в указаних договорах погодили строк виконання зобов`язання. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Таким чином, з урахуванням наведеного та строків користування кредитами, визначених вказаними договорами, доказів про продовження яких матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів після спливу цих строків є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за управління кредитами суд зазначає таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції від 23 квітня 2021 року) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. У частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції від 23 квітня 2021 року) було визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції від 23 квітня 2021 року ) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції від 23 квітня 2021 року) у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за управління кредитом/обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» така інформація надається безоплатно. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У кредитних договорах № 2037631127 та № 2038076065, які підписані відповідачем, передбачено, що комісія за управління кредитом становить 3% щомісячно від суми кредиту. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги з управління кредитом чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць, а тому підстав для стягнення з відповідача комісії за управління кредитом суд не знаходить. Також, з розрахунку заборгованості за договором № 2038076065_СARD від 18 листопада 2021 року слідує, що відповідачу проценти за користування кредитом нараховувалися і у період, коли він вже проходив військову службу, а тому враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих з 01 листопада 2023 року, задоволенню не підлягають з огляду на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За вказаних обставин, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, зазначені положення законодавства та те, що відповідач свої зобов`язання за договорами належним чином не виконував, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2037631127 від 30 вересня 2021 року в сумі 6099 грн. 22 коп., за кредитним договором № 2038076065 від 18 листопада 2021 року - в сумі 22563 грн. 41 коп., за договором № 2038076065_СARD від 18 листопада 2021 року - в сумі 10147\~грн.\~12\~коп., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial