Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Дергачівського районного суду Харківської області\~ з позовом, в якому просили припинити обтяження, що міститься в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме заборону на нерухоме майно, на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5339788, дата реєстрації 20.07.2007 15.00.21, внесену Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 16.07.2007. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.10.2024 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалися на те, що вони є власниками в рівних частинах житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 23 листопада 1995 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Вільшанській селищній раді Дергачівського району, Харківської області, актовий запис №49. В серпні 2024 року позивачем стало відомо, що на це майно накладений арешт. Так, в серпні 2024 року, [PERSON] одержала інформацію з Державного Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, що наявна заборона на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5339788, дата реєстрації 20.07.2007 15.00.21, яка внесена Дергачівською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 16.07.2007. Позивачі вказують, що вони обмежені в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,у зв`язку з наявною забороною. Позивачі, як співвласники житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , звернулися до суду із даним позовом для подальшої реалізації своїх прав. Представник позивача надала суду письмову заяву, вказавши що просить задовольнити позовні вимоги, на підставі вказаного у позові, судове засідання просила провести без її участі. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви, відповідно до яких просили задовольнити позовні вимоги, на підставі вказаного у позові, судове засідання провести без їх участі. Частиною 3\~ст.211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В.о. начальника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бєльським А. надано суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа завідуюча Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області А. Маслій надала суду заяву про розгляд справи без участі представника, та прийняття рішення на розсуду суду. Треті особи, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частинах житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 березня 1993 року, виданого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-661. На підтвердження зміни прізвища позивачем, [PERSON] надано копію свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] , згідно якого 23 листопада 1995 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Вільшанській селищній раді Дергачівського району, Харківської області, актовий запис №49. В серпні 2024 року, [PERSON] одержала інформацію з Державного Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, що наявна заборона на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5339788, дата реєстрації 20.07.2007 15.00.21, яка внесена Дергачівською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 16.07.2007. Позивачі вказують, що вони обмежені в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,у зв`язку з наявною забороною. Згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 05 травня 2011 року цивільну справу за позовом [PERSON] , представник [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа виконком Вільшанської селищної ради про встановлення меж землекористування, в межах якої було забезпечено позов, шляхом заборони проведення дій пов`язаних з переоформленням та відчуженням земельної ділянки, залишено без розгляду. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних Свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.317\~ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.321\~ЦК України). Відповідно до ч.2\~статті 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, EC HR 2000-1). Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивачів щодо користування і розпорядження своєю власністю, а тому, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, воно підлягає судовому захисту шляхом скасування вказаного обмеження. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 року у цивільній справі № 916/1415/19 (12-80гс20), держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як установлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ЕС НR2000-1). З урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьев проти України (заява №38722/02) судом встановлено, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Так, наявність арешту обмежує права позивачів, як власників та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що наявні обставини для задоволення позову. Стаття 76 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2\~ст. 78 цього ж Кодексу\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved