Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Театральна, 6/7, м. Кропивницький, 25006) про зняття арешту. В обґрунтування вимог зазначив, що йому на підставі Договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS] . В липні 2024 року позивач звернувся до нотаріуса з приводу підготовки відповідного договору, де дізнався, що відносно належної йому квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження у формі арешту нерухомого майна. Отримавши після цього у Фортечному ВДВС м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) відповідь, якою повідомлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на об`єкт нерухомого майна накладено арешт Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області б/н від 15.12.2003 року, реєстраційний номер 8089419, архівний запис 222863-1493 від 20.01.2004 вх FD01D53522F5262E493B. Також, повідомлено, що у відповідача підстави для скасування арешту відсутні через те, що у нього будь-які провадження відносно позивача як боржника не перебувають, а усі документи щодо виконавчих проваджень знищено за закінченням строку зберігання. Існування на даний час накладеного обтяження перешкоджає здійсненню позивачем повною мірою свого права власності на квартиру. Тому, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду та витребувано з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію та копії документів на підставі яких накладений арешт на майно [PERSON] від 15.12.2003 року, реєстраційний номер 8089419, архівний запис 222863-1493 від 20.01.2004 року вх. FD01D53522F5262E493B. Ухвалою Кіровського\~районного суду\~м.\~Кіровограда від\~06\~листопада 2024\~року замінено первісного відповідача\~Фортечний відділ\~державної виконавчої\~служби у\~місті Кропивницькому\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) на належного відповідача ТОВ «Друкмаш-Центр». Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що на підставі укладеного 28.04.2001 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за [ADDRESS] . З дня укладення договору позивач фактично користується квартирою, проживає в ній та сплачує за користування нею усі передбачені чинним законодавством комунальні та інші платежі. Жодного разу у нього не виникало проблем у здійсненні права власності на квартиру. Звернувшись до нотаріуса з приводу підготовки відповідного договору, позивач дізнався, що відносно належної йому квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження у формі арешту нерухомого майна. Отримавши після цього у Фортечному ВДВС м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) відповідну відповідь якою повідомлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на об`єкт нерухомого майна накладено арешт Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області б/н від 15.12.2003 року, реєстраційний номер 8089419, архівний запис 222863-1493 від 20.01.2004 вх FD01D53522F5262E493B. Також, повідомлено, що у відповідача підстави для скасування арешту відсутні через те, що у нього будь-які провадження відносно позивача як боржника не перебувають, а усі документи щодо виконавчих проваджень знищено за закінченням строку зберігання. Запропоновано звернутись до суду. 26 вересня 2024 року Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області надано до суду копію постанови на підставі якої накладений арешт на майно [PERSON] від 15.12.2003 року, реєстраційний номер 8089419, архівний запис 222863-1493 від 20.01.2004 року вх. FD01D53522F5262E493B. Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 016181, знято з оригіналу серії АА № 924476 від 15.12.2003 року, вбачається, що підставою накладення арешту є виконавчий лист по справі 2-4710 виданого 21.12.2001 року, виданий 19.02.2003 року ОлександрійськимКіровським м/с про стягнення з [PERSON] боргу 1411,54 грн на користь ВАТ «Друкмаш». Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Умови та підстави зняття арешту з майна врегульовані\~ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.3 ст.59 Закону у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до п.4 ч.2 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Частина 5\~статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно частини 1\~статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина перша\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття з нього арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі. Таким чином, заборона відчуження майна, яке належить на праві приватної власності позивачу порушує права та законні інтереси позивача як власника, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший крім судового захисту спосіб. З огляду на те, що із зазначених вище обставин у своїй сукупності не вбачається підстав для накладення заборони відчуження майна, яке належить на праві приватної власності позивачу, вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними стороною позивача.

Outcome: approved