Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що 16.05.2013 року складено відповідний актовий запис № 140, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управліннія юстиції у Львівській області серія [NUMBER] від 16.05.2013 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , про що складено 05.08.2014 року відповідний актовий запис № 532 , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , про що складено 03.08.2019 року відповідний актовий запис № 279, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Зазначила, що протягом останніх п"яти років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач вчиняє дії з ознаками домашнього насильства. Останнім часом погляди на шлюб, сім"ю є діаметрально протилежні. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, що спричиняє душевні страждання для неї. Він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім"ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Розбіжність інтересів зумовила розлад у сімейних відносинах, і як наслідок сім"я розпалася. На сьогоднішній день вирішити подальше збереження сім"ї та шлюбних відносин з відповідачем неможливо, кроки до збереження сім"ї втрачені, примирення між ними неможливе, відтак просить шлюб розірвати. 08.11.2024 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 28.11.2024року. 26.11.2024 року на адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про зупинення розгляду справи та надання строку на примирення, оскільки відносини між ними налагоджуються, і вони в процесі примирення. 28.11.2024 року ухвалою суду задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків, було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, одночасно із позовними вимогами просить про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Прізивще після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про відкликання своєї заяви про надання подружжю терміну для примирення, вважає що сім"ю зберегти не вдається, а тому згідний на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнав позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставіст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, розглянувши справу в порядку ч. 4 ст.206 ЦПК України приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що 16.05.2013 року складено відповідний актовий запис № 140, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управліннія юстиції у Львівській області серія [NUMBER] від 16.05.2013 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , про що складено 05.08.2014 року відповідний актовий запис № 532 , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , про що складено 03.08.2019 року відповідний актовий запис № 279, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21.12.2007року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує та просить такий розірвати. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved