Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила про те, що 21 листопада 2008 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1302. За час перебування у шлюбі у них народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м.запоріжжя від 02.11.2018 року у справі 333/3976/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина сторін залишилася проживати з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач є особою працездатного віку, працює, інших аліментних зобов`язань не має, проте у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей дитини. З урахуванням викладених обставин просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду до повноліття дитини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з тим подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано 21 листопада 2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1302, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2008 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 02.07.2009 року. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 листопада 2018 року у справі 333/3976/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як зазначає у позовній заяві позивач, донька сторін [PERSON] перебуває на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. У ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Згідно з частиною першою, другою, третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з дня подачі позову до суду 10.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved