Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач проживали в незареєстрованому шлюбі з 2020 року до 2023 року. У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] , батьківство якого відповідач визнав. Дитина народилася в Польші і реєстрація його народження відбувалася саме там. Доказом того, що [PERSON] є батьком дитини є свідоцтво про народження дитини, в якому вказано прізвище, ім' я та по батькові батька дитини та інші його дані. Дитині присвоєно прізвище батька [PERSON] , який дитину визнає, хоча самоусунувся від виховання. На даний час дитина проживає з нею. Батьки допомагають виховувати дитину, тому вона має можливість заробляти кошти працюючи по приватних садибах. Однак самостійно забезпечити рівень життя дитини не може. Відповідач працездатний, фізично здоровий, має нерухоме майно, транспортний засіб. Працює в приватному цеху, проводить євроремонти в приватних садибах, тому може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000 гривень. Ухвалою суду від 02.10.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення (а.с.26). Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином двічі шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 30, 40), судова повістка на 31.10.2024 року, копія ухвали від 02.10.2024 року та копія позовної заяви з додатками повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.35-38), судові повістки на 25.11.2024 року та на 18.12.2024 року згідно із списоком розсилки поштових відправлень у поштовому відділенні (а.с.39). У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Суд, оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для вирішення спору, та приходить до такого висновку. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою проживання матері, а саме: [ADDRESS] (а.с. 6,11). Із довідки Ільцівського старостинського округу від 23.09.2024 року №342/02.2-18 (а.с.7) вбачається, що [PERSON] ,. [INFO] , не працювала та не працює, здійснює догляд за дитиною до 3-х річного віку, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: син [PERSON] , дочка [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] , сестра [PERSON] . Розглядаючи дану цивільну справу, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~р.\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У ч. 3 ст.\~181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Позивач наполягає на стягненні аліментів із відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України, суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року в справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» установлено з\~1\~січня 2024\~року прожитковий\~мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні. Враховуючи, що дитина сторін є віком до 6 років, то прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить 2563 гривень, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 1281,5 гривень. Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Тобто Верховний Суд вважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зважаючи на наведені обставини та наявні матеріали справи суд, враховуючи інтереси дитини та обов`язок обох батьків утримувати сина, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дочки в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст.\~123\~ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з позовними вимогами 30.09.2024 року, тому з 01.10.2024 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved