Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаною заявою. В обґрунтування заяви вказує, що є спадкоємицею після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . За своє життя, 23 березня 2004 року, [PERSON] , склав заповіт, за яким заповів на випадок його смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, [PERSON] . Заявниці у лютому 2011 року стало відомо, що її дідусь залишив, після своєї смерті яким заповів все своє майно їй. З метою отримання спадщини за заповітом заявниця звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 25 січня 2014 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заявниці надано лист щодо видачі спадщини в Спадковій справі № 257/2014, в якому зазначено про те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видане бути не може, оскільки із представлених документів не вбачається факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В шестимісячний термін після смерті спадкодавця [PERSON] заявниця не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом порядку, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно не проживала, тому з питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно звернутись до суду. Заявниця вказує, що факт смерті [PERSON] підтверджується, відповідним актовим записом за № 108, зробленим в Книзі реєстрації смерті [INFO] , про, що видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виконавчим комітетом Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Відповідно до Акту від 31 березня 2011 року складеного депутатом Орлівщанської сільської ради, [PERSON] в присутності свідків [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] , [PERSON] , дійсно потребуючи постійного догляду проживав зі своєю онукою [PERSON] з 01 червня 2004 року по [INFO] (день смерті) за адресою [ADDRESS] , без реєстрації. Відповідно до інформації, що міститься в Свідоцтві про смерть [PERSON] , помер в віці 76 років, тобто в похилому віці, та потребував постійного стороннього догляду, саме тому онука здійснювала постійний догляд з своїм дідусем, надаючи всю турботу, необхідну при щоденному догляді за дідусем та що змусило перевезти його за своєю адресою, для можливості такого догляду, піклування його справами та допомоги у побуті, харчуванні та лікуванні. Заявниці було відомо, що її дідусь був власником земельної ділянки частки (паю) відповідно до Державного акту направо приватної власності на земельну ділянку І-ДП № 069260 виданого Орлівщинською сільською радою народних депутатів 19 січня 2001 року. Оскільки у вчиненні нотаріальної дії заявниці було відмовлено у зв`язку з тим, що встановити факт спільного проживання є неможливим, так як адреса реєстрації померлого та адреса реєстрації заявниці відрізняються, а шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини сплив, заявниця змушена звернутись до суду з цією заявою. Постановленою судом ухвалою від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та витребувано докази у виді спадкової справи після смерті [PERSON] . Докази отримано 03 жовтня 2024 року. У судовому засіданні 11 грудня 2024 року задоволено клопотання про виклик та допитано свідка [PERSON] . В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали, просили задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, підстав неявки не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить надана на ухвалу суду копія спадкової справи. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши доводи заяви та перевіривши доводи та пояснення матеріалами справи, показами свідка, суд висновує таке. [PERSON] народилася [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наданою у засвідченій представником копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.15/. При цьому, з засвідчених копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.16/, свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.17/ вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі згідно з засвідченою копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.18/. Також з наданих у засвідчених копіях свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.19/, свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с.20/, свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.21/ вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до засвідченої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.22/ вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до засвідченої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.11/ вбачається, що [INFO] помер [PERSON] . Також, з засвідченої копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 069260 від 19 січня 2001 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,330 га на території Орлівщинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.12/. Також, заявницею надано засвідчену копію заповіту, посвідчену секретарем Орлівщинської сільської ради, складеного [PERSON] 17 березня 2003 року, згідно з яким останній все своє майно заповів [PERSON] /а.с.9/. З отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON] убачається, що: 25 січня 2014 року [PERSON] через представника звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.30, 31/; 25 січня 2014 року нотаріусом почато спадкову справу /а.с.33,зворот/; 25 січня 2014 року нотаріусом встановлено наявність чинного заповіту [PERSON] , посвідченого 23 березня 2004 року посадовою особою Орлівщинської сільської ради № 50691586 /а.с.32,зворот - 33/; згідно з дублікатом заповіту від 23 березня 2004 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Орлівщинської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 41, за яким на випадок його смерті заповів все його майно, де воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, [PERSON] /а.с.34/; на момент смерті [PERSON] постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] /а.с.35/. При цьому судом з наданого у засвідченій копії акту встановлено, що згідно з актом від 31 березня 2011 року, складеним депутатом Орлівщанської сільської ради, [PERSON] в присутності свідків [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] , [PERSON] потребуючи постійного догляду проживав зі своєю онукою [PERSON] з 01 червня 2004 року по [INFO] (день смерті) за адресою [ADDRESS] , без реєстрації /а.с.13/. Також, свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є сусідом [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . У 2004 2005 роках він бачив як [PERSON] опікувалася [PERSON] , перевезла його до себе додому та стала доглядати за ним. [PERSON] не міг пересуватися власними силами, лежав у ліжку, хворів. Після смерті [PERSON] він допомагав [PERSON] поховати [PERSON] . Відомості щодо місця проживання [PERSON] підтверджуються копією паспорта заявниці /а.с.7/. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід ураховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на [INFO] в помешканні, у якому проживала [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Ураховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне [PERSON] для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне цю заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved