Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач зазначила, що 26.02.2016р. уклала шлюб із батьком відповідачів [PERSON] , який помер [INFO] . В період шлюбу ними у спільну сумісну власність набуто автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Також в період шлюбу, але за особисті кошти, позивачкою придбана квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний автомобіль, а також на набуте ним до шлюбу з позивачкою майно: садовий будинок [NUMBER] в садівничому товаристві «Сонячний-1» с/рада Новоолександрівська Дніпровський район Дніпропетровської обл. та земельну ділянку, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташовану за адресою: [ADDRESS] (набуті 25.03.2002р. на підставі договору купівлі-продажу); 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (набуто 19.10.2020р. на підставі договору дарування); квартира [ADDRESS] (набута 24.12.1999р. на підставі договору купівлі-продажу). Змінивши предмет первісного позову, позивачка остаточно просить визнати за собою право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спадкового майна (виділу частки спадкоємця в натурі) визнати за собою право власності на садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] і земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровим номером 1221486200:01:113:0067; 77/10000 частин об`єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] ; автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер: [NUMBER] , 2013 року випуску, загальний легковий загальний універсал В, номер шасі [NUMBER] ; визнати за відповідачами право власності по 1/3 частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] кожному; стягнути з неї кожному з відповідачів грошову компенсацію в сумі 217 379,19 грн; вирішити питання судових витрат. Відповідачі пред`явили зустрічний позов, в якому зазначили, що квартира [ADDRESS] придбана за спільні сумісні кошти позивачки та їх батька [PERSON] , відтак входить до масиву спадщини після смерті останнього. За відсутністю на руках правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, вони не можуть в позасудовому порядку оформити своє право власності на спадкове майно вказану квартиру, квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку з цією ж адресою, загальною плошею 0,044га, кадастровим номер 1221486200:01:113:0067 та 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс. Тому остаточно (т.1, а.с.215-224) просять за кожною із сторін справи в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , визнати право власності на: частину садового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; частину квартири [ADDRESS] ; 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: [ADDRESS] ; 1/8 частину квартири [ADDRESS] ; та в рахунок 1/8 частини автомобілю SUBARU Forester 2013 року випуску, зареєстровано в ТСЦ 1242 29.08.2018 року, WIN [NUMBER] стягнути з позивачки [PERSON] грошову компенсацію в розмірі по 64 000грн кожному з відповідачів, визнавши за нею право власності на цей автомобіль. В судовому засіданні сторони та їх представники свої вимоги підтримали. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідачі є синами спадкодавця [PERSON] (т.1, а.с.111-115), позивачка дружиною з 26.02.2016р. (т.1, а.с.10). [PERSON] помер [INFO] (т.1, а.с.11), заповіту не залишив. Після його смерті між сторонами справи як спадкоємцями 1 черги за законом виник спір з приводу спадщини, що відкрилася. Для вирішення цього спору спершу слід визначитися із переліком майна, право на яке спадкується. Сторонами визнається і не заперечується, що у склад спадщини входить садовий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровим номером 1221486200:01:113:0067 за цією ж адресою, квартира [ADDRESS] , які були особистою власністю спадкодавця після поділу майна рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2015р. з його першою дружиною [PERSON] (т.1, а.с.24-26); також набуті в період шлюбу з позивачкою (без врахування її частки як дружини) частина 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м. в [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] ; частина автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Стосовно квартири [ADDRESS] позивачка вказує, що придбала її у шлюбі зі спадкодавцем, але за власні кошти, а відповідачі наполягають на застосуванні презумпції спільності майна, набутого в період шлюбу. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21). Позивачка надала договори купівлі-продажу нерухомого майна, отриманого нею у особисту власність, згідно яких вона як продавець загалом отримала 989 508грн 33коп (49 833грн 33коп в 2016р., 74 675грн в 2016р., 800 000грн в 2018р., 65 000грн в 2018р., т.1, а.с. 15-23), за які 27.02.2020р. придбала квартиру [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що зі спадкодавцем був знайомий з 2007р., по роботі, з 2008р. вони почали дружити родинами. Заробляли вони тоді від 400 доларів США до 600 доларів США щомісячно, [PERSON] також отримував військову пенсію. До 2011р. вони заробляли достатньо, але надалі доходи зменшилися і в кінці 2012р. або в 2013р. [PERSON] пішов з компанії, працював експедитором, за півтора роки до смерті працювати припинив, але товаришувати вони продовжили, бачилися часто. [PERSON] , дружина спадкодавця, працювала на Укрзалізниці, тому заробляла набагато більше спадкодавця, до 2014р. вони відпочивали в Криму, потім їздили за кордон. Гроші на власну квартиру в [PERSON] були, вона продала ряд нерухомого майна, отриманого у спадок. Останні 3-4 роки перед смертю [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям. Також він зловживав алкогольними напоями, міг не з`являтися вдома тиждень, жити у готелі. Позивачка його шукала, іноді знаходила просто на вулиці, медикаментозно виводила із запоїв, оплачувала комерційні палати в лікарнях, але через 2-3 місяці він знову йшов із дому, пив і грав у азартні ігри. Свідок думає, що спадкодавець мав, окрім алкогольної, ще й ігрову залежність, бо заробляв (приблизно 400-500 доларів США), але позичав по 50-100 доларів США, які згодом повертав. На дачі в [PERSON] свідок також бував часто, ремонт дачі організовувала і контролювала позивачка, бо [PERSON] людиною був гарною, але до побуту не пристосований. Синів [PERSON] , відповідачів у справі, свідок побачив лише на похороні спадкодавця в 2021р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2017р. купила дачу 94 на Сонячному-1, [PERSON] і [PERSON] були їх сусідами, з 93 дачі. [PERSON] вони на дачі з травня по пізній вересень, спілкувалися з 2018р. тісно, як сусіди. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, пив навіть коли був за кермом і так, що не міг ходити, свідок зі своєю рідною сестрою витягували його з машини п`яного. Після вживання алкоголю був конфліктний, вчинив сварку з робітниками, які ремонтували дах. За 1 рік до смерті свідок чула розмову [PERSON] із його сином, який казав, що той має одну внучку і треба щось вирішувати з нерухомістю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є племінницею спадкодавця [PERSON] , з позивачкою познайомилася в 2001р., коли була у дядька в гостях в Дніпрі. В них був однаковий статус і матеріальний стан. Характеризує спадкодавця як людину схильну до зловживання алкогольними напоями ще з 90-х років. В нього тоді були добрі заробітки, він купив три квартири в Києві, давав гроші на лікування своїх батьків. Коли була робота, він пив менше, коли з`являвся вільний час більше. З 2013р. спадкодавець почав пити більше ніж зазвичай. В 2015р. помер батько спадкодавця, то він почав пити кожен день, був у поганому фізичному стані, коли тверезів, забував, що казав. З 2018р. працювати [PERSON] перестав, бо дзвонив свідку в тому числі у робочий час. Грошей не мав, бо припинив допомагати родині матеріально з 2015р. (не надав грошей на похорон своєї матері і на пам`ятник). Також [PERSON] в 2014р. придбала квартиру в Болгарії, внесла 10 000 доларів власних коштів, і вони ще виплачували за неї платежі, по 1000 євро щомісяця, в 2018р. оформили повністю. Свідок в цій квартирі була. Згідно п. 3.5 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , це договір укладається за згоди чоловіка покупця [PERSON] [PERSON] (т.1, а.с.13). В судовому засіданні не спростовується сторонами, що до смерті спадкодавця подружжя [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , а влітку на дачі в Сонячному-1, якими користувалися спільно. Вони вели спільне господарство, несли витрати - в 2018р. придбали автомобіль; також, як зазначає позивачка, частково за спільні сумісні кошти придбали нерухоме майно за кордоном, за яке позивачка внесла власних коштів 10 000 доларів США, і остаточно розрахувалися в 2018р., сплачуючи приблизно по 1000 євро на місяць, в тому числі вже після укладення шлюбу; ремонтували дачу в Сонячному-1. Позивачка піклувалася про спадкодавця як про чоловіка до самого дня його смерті. Це підтверджується і поясненнями свідків у справі. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі,\~якщо інший\~з подружжя\~надав згоду\~на розпорядження\~майном (коштами)\~для набуття\~майна в\~спільну сумісну\~власність і\~така згода\~зафіксована безпосередньо\~у договорі\~купівлі-продажу\~майна,\~який вчинено\~іншим з\~подружжя,\~то суд\~не може\~своїм рішенням\~підміняти домовленість\~подружжя про\~набуття майна\~в спільну\~сумісну власність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)). Згода спадкодавця на придбання позивачкою квартири [ADDRESS] надана і зафіксована безпосередньо в п. 3.5 договорі купівлі-продажу квартири. Спільне використання подружжям цієї квартирою, рівно як і дачею, не спростовується. Позивачка продавала власну нерухомість в вересні 2016р., отримавши загалом 124 508грн 33коп, надалі подружжям спадкодавця і позивачки неслися витрати на купівлю автомобіля 29.08.2018р. (вартістю щонайменше 390 285грн 52коп). Позивачка продала в жовтні 2018р. два об`єкта нерухомості, отримавши за них 865 000грн, вказана квартира куплена 27.02.2020р. за 625 410грн. Подружжя [PERSON] з 2018 по 2020р.р. щонайменше несло витрати на ремонт дачі, сумісний відпочинок, лікування спадкодавця від алкоголізму, утримання нерухомості та автомобіля, а також на внески на придбання нерухомості за кордоном квартири в Болгарії. Тому, враховуючи їх доходи (т.2, а.с.11-16), а також той факт, що квартира придбана в період шлюбу та проживання однією сім`єю, ведення спільного бюджету на час придбання, згоду спадкодавця як чоловіка позивачки, зафіксовану безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна суд вважає, що належних і допустимих доказів придбання квартири позивачкою в 2020р. саме за власні кошти, отримані в 2018р., тобто двома роками раніше, не надано, рівно як і домовленості між подружжям від відступлення від рівності часток у спільній власності подружжя. Відтак презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована, і право на частину квартири [ADDRESS] входить до спадкової маси після смерті [PERSON] разом із частиною автомобілю марки SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] (набутим в період шлюбу з позивачкою), садовим будинком [NUMBER] в садівничому товаристві «Сонячний-1» с/рада Новоолександрівська Дніпровський район Дніпропетровської обл. та земельною ділянкою кадастровим номером 1221486200:01:113:0067, розташованою за цією ж адресою; 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж [ADDRESS] (особистою власністю спадкодавця). Позивачка, вважаючи квартиру [ADDRESS] своєю особистою власністю, посилаючись на відсутність домовленості між сторонами щодо поділу спірного спадкового майна в натурі, просить на підставі частини першої статті 367 ЦК України розподілити в натурі між співвласниками майно, що є у спільній частковій власності, для забезпечення окремого та самостійного користування частиною спільного майна, враховуючи стосунки, що склалися між сторонами, виділивши їй в натурі автомобіль, гараж, садовий будинок із земельною ділянкою та стягнути з неї грошову компенсацію в сумі 217 379грн 19коп кожному з відповідачів. Відповідачі, посилаючись в свою чергу на те, що не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на спадкове майно, про що отримали від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 10.11.2022р. (т.1, а.с.152, 159,166), не погоджуються на отримання грошової компенсації за нерухоме майно та просять визнати за ними право власності на нерухоме спадкове майно згідно часток спадкоємців, автомобіль просять залишити у власності позивачки зі стягненням із неї грошової компенсації. Відповідно до положень частини першої статті 1267, частини першої статті 1278ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються передбачені в Главі 26 ЦК України правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців. До схожих\~висновків дійшов\~Верховний Суд\~у справі\~№ 243/6275/16-ц\~у постанові\~від 22\~січня 2020\~року. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За положеннями ст. 364 ЦПК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З урахуванням наведеного, виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15.10.2008р. у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16, та Верховний суд у постанові від 24.06.2021р. у справі № 219/13376/17. Але позивачка, вважаючи квартиру [ADDRESS] своєю особистою власністю, вимог про виділ їй цієї квартири в натурі на її частку у спадщині не заявляла. Відповідачі, в свою чергу, вказують на те, що позивачка пред?явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України, і сторони мають абсолютно рівні частини. Відповідачі категорично проти компенсації, бажають законно прийняти спадщину в тих частинах, які їм належать. Із вартістю спадкового майна, визначеною позивачкою шляхом формування довідок про оціночну вартість спірного майна з Єдиної бази даних звітів про оцінку не погоджуються. Предметом первісного позову спору є не припинення часток відповідачів у спільному майні, а виділ у натурі частки позивачки зі спільного сумісного майна, що регулюється положеннями статті 364 ЦК України. Слід відзначити, що стаття 364 ЦК України не передбачає внесення вартості різниці між виділеними та ідеальними частками сторін (як-то просить позивачка). Відшкодування вартості такої різниці можливе за згодою відповідачів (постанова Верховного суду від 08.09.2021р. у справі 645/873/18), які категорично проти отримання компенсації за їх частки у спадщині, окрім автомобіля, який є річчю неподільною. Тому слід відмовити у задоволенні вимог позивачки про визнання за нею в порядку виділу її частки у спадщині в натурі зі стягненням на користь відповідачів грошової компенсації спадкове майно: на садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] і земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровим номером 1221486200:01:113:0067; 77/10000 частин об`єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] Ринкова вартість автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] визначена висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3388-23 від 14.02.2024р. в сумі 390 285грн 52коп (т.2, а.с.151-158). Позивачка бажає залишити собі цей автомобіль у власність як особа, яка ним постійно користується. Відповідачі не заперечують проти отримання грошової компенсації за свої частки у цьому неподільному рухомому майні. Відтак слід стягнути з позивачки по 48 785грн 69коп на користь кожного з відповідачів (з розрахунку 390 285грн 52коп / 2 = 195 142грн 76коп є вартість половини автомобіля, яка спадкується, і / 4 спадкоємця), і визнати за позивачкою право власності на цей автомобіль в цілому в порядку виділу її частки спадкового майна в натурі, оскільки право на частку відповідачів в силу закону припиниться після отримання грошової компенсації (ч.2 ст. 364 ЦК України), яка станом на день постановлення рішення суду ними не отримана. Вирішуючи зустрічний позов, суд вказує на наступне. Згідно з усталеною судовою практикою, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18 (провадження № 61-13162св19). За правилом частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Указана норма не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Верховний суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З врахуванням того, що відповідачам нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті їх батька [PERSON] за ненаданням правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (т.1, а.с.152, 159,166), слід визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом на частину садового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною плошею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; частину квартири [ADDRESS] ; 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: [ADDRESS] ; 1/8 частину квартири [ADDRESS] поділ не перешкоджає сторонам в подальшому поділити відповідне майно за згодою чи звернутись з відповідним із застосуванням правил щодо припинення частки у спільному майні згідно із положеннями ст. 365 ЦК України. Судом не встановлено перешкод для позивачки в оформлення її частки у спадщині в позасудовому порядку, а тому вимоги відповідачів про визнання на нею (позивачкою) права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню. Тому слід частково задовольнити первісний позов, виділивши позивачці на її частку у спадщині неподільну річ - автомобіль, і частково зустрічний, відмовивши у задоволенні вимог відповідачі про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно і зменшивши суду грошової компенсації за частки відповідачів у цьому автомобілі відповідно до його вартості, визначеної висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3388-23 від 14.02.2024р., стягнувши по 48 785грн 69коп кожному відповідачу замість заявлених 64 000грн. Стосовно судових витрат. Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 6 254грн 11коп (т.1, а.с.34), доплачено 7 165грн 85коп (т.1, а.с.202), всього 13 420грн (максимальний), а також за проведення експертного дослідження - 14 028грн 32коп (.2, а.с.149). Відповідачами сплачено по 1 073грн 60коп кожним (т.1, а.с.61-63), доплачено по 3 399грн 74коп кожним (т.1, а.с.233-235). Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Первісний позов задоволено частково, в частині виділення позивачці на її долю у спадщину автомобіля шляхом визнання за нею права власності, та зі стягненням грошової компенсації за 1/8 частку кожного з трьох відповідачів. Вартість цієї частки - 48 785грн 69коп, вартість 3/8 частин відповідачів - 146 357грн 07коп. При цьому позивачка вже є власником частини автомобіля як той з подружжя, що пережив спадкодавця, і власником 1/8 частки як спадкоємець 1 черги за законом. В 2023р. за вимогу виділу автомобіля з компенсацією вартості 3/8 часток його позивачка мала сплатити судового збору 1 463грн 70коп. Відтак з кожного з відповідачів слід стягнути 487грн 90коп витрат позивачки на сплату судового збору за цю вимогу, а також по 1/3 частині вартості експертного дослідження в сумі 4 676грн 10коп з кожного, а всього 5 164грн. А кожним з відповідачів сплачено судового збору 4 473грн 34коп, і їх вимоги задоволені частково. Враховуючи, що відповідачі проти отримання грошової компенсації за їх частку в автомобілі не заперечували, тому слід стягнути з позивачки на користь кожного з відповідачів по 4 473грн 34коп витрат на сплату судового збору. З врахуванням того, що з позивачки слід стягнути кожному з відповідачів по 4 473грн 34коп, а з кожного з відповідачів на користь позивачки 5 164грн, то остаточно слід стягнути з кожного з відповідачів на користь позивачки по 690грн 66коп судових витрат.

Outcome: partial