Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

24 липня 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва за ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київського міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Згідно зі статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до заповіту від 23.03.2001 року та свідоцтва про смерть від 30.10.2007 року [PERSON] успадковує 1/2 квартири [ADDRESS] від [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.1999 року [PERSON] успадковує 1/2 квартири [ADDRESS] від [PERSON] . Крім того, 01.12.2008 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] було укладено Договір № 8151023 на постачання теплової енергії, відповідно до якого Постачальник зобов`язався виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі. Відповідно до п. 2.2.1 Договору Постачальник зобов`язався постачати теплову енергію на потреби: опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, а саме до квартири [ADDRESS] . Адреса постачання теплової енергії зазначена у Додатку №8 до Договору. Слід зазначити, що номер договору ідентичний номеру особового рахунку, тому вразі зміни постачальника теплової енергії номер особового рахунку не змінився. Враховуючи, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» з 01.05.2018 є постачальником теплової енергії, в актах приймання-передавання та інших розрахункових документах зазначається вказаний Договір/особовий рахунок/обліковий запис 8151023. Таким чином, за адресою: [ADDRESS] споживачем послуг з постачання теплової енергії є відповідач. Письмовий договір на теплопостачання з КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не укладався. Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Крім того, згідно рішення Київської міської ради № 3675/3716 від 01.12.2021 у грудні 2021 року позивачем було здійснено коригування нарахувань за період з жовтня по листопад 2021 року. Деталізовані нарахування Добор/Повернення/Перерахунки відображені у наступних документах, що є додатками до даної позовної заяви: Акти приймання-передавання товарної продукції; Облікові картки; Довідка про нарахування за теплову енергію за обліковим записом №8151023. Таким чином нарахування за поставлену теплову енергію проводилось відповідно до положень чинного законодавства України. Проте, Відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з березня 2021 року по січень 2024 року включно утворилась заборгованість у розмірі 5 752,82 грн. На підтвердження факту постачання теплової енергії та підтвердження обсягу теплової енергії, позивач надає: копію корінця наряду на відключення приватного будинку за вказаною адресою, з підстав бездоговірного та безоплатного споживання теплової енергії; Акти приймання-передавання товарної продукції; Облікові картки за обліковим записом відповідача; Довідку про нарахування за теплову енергію; Довідку про стан розрахунків. Позивачем належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія за адресою: [ADDRESS] . Беручи до уваги те, що договір між позивачем та відповідачем не укладено, то при розрахунку пені застосовувалася подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, пеня за прострочення виконання зобов`язання відповідно до розрахунку складає суму у розмірі 305,71 грн. Інфляційна складова боргу відповідача відповідно до розрахунку становить суму у розмірі 1 278,08 грн. Розмір трьох процентів річних з простроченої суми відповідно до розрахунку становить 312,31 грн. Загальна сума позовних вимог позивача становить 7 648, 92 грн. з яких: сума заборгованості у розмірі 5 752,82 грн. ; пеня у розмірі 305,71 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 1 278,08 грн.; три відсотки річних у розмірі 312,31 грн. Додатково повідомляють про те, що у довідці про стан розрахунків за спожиту теплову енергію відображено загальну заборгованість відповідача у розмірі 11 865,30, з яких: у розмірі 6 112,48 грн. заборгованість за рішеннями суду у справах №756/7521/20 та №760/10561/21 та у розмірі 5 752,82 грн. заборгованості, що є предметом стягнення у даній справі. Оболонський районний суд міста Києва, дослідивши письмові докази по справі №756/7521/20, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Рішенням від 31.01.2022 у справі №756/7521/20 вирішено стягнути з [PERSON] на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиту теплову енергію до 30.04.2018 у розмірі 2 246 грн. 92 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 147 грн. 56 коп., 3% річних в розмірі 84 грн. 40 коп., заборгованість за отриману теплову енергію за період з 01.05.2018 року по січень 2020 року включно в розмірі 3 478 грн. 77 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 59 грн. 85 коп., 3% річних в розмірі 64 грн. 24 коп. та судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. Солом`янський районний суд міста Києва, дослідивши матеріали справи №760/10561/21, приходить до висновку, що відповідачка своєчасно не вносила плату за спожиту теплову енергію, у результаті чого утворилася заборгованість за період з лютого 2020 по лютий 2021 включно, яка станом на дату подання заяви становить 2 633,71 грн. Позов задоволено. Рішенням від 29.07.2022 у справі №760/10561/21 вирішено стягнути з [PERSON] на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 2 633,71 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 106,29 грн., 3% річних в сумі 35,12 грн., пеню в розмірі 97,44 грн. та судовий збір у сумі 2 270,00 грн. 16 травня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва зазначений позов передано до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю. 24 липня 2024 року матеріали позовної заяви надійшли до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю. 25 липня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 26 липня 2024 року. Ухвалою суду від 20 вересня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. 11 грудня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання в якому представник позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заперечень щодо заочного розгляду справи суду не надходило. Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва» від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київського міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак з 01.05.2018 року надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго». 01 грудня 2008 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та [PERSON] було укладено Договір №8151023 на постачання теплової енергії, відповідно до якого постачальник зобов`язався виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі. Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Постачальник зобов`язався постачати теплову енергію на потреби: опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, а саме до квартири [ADDRESS] . Адреса постачання теплової енергії зазначена у Додатку № 8 до Договору. Відповідно до актів приймання-передавання та розрахункових документів КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» з 01.05.2018 р. є постачальником теплової енергії за Договором/особовим рахунком/обліковим записом 8151023. Згідно довідки про стан розрахунків за спожиту від КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» теплоенергію в період з 01 березня 2021 року по 30 квітня 2024 року за обліковим записом від 01 грудня 2008 року № 8151023 заборгованість відповідача становить 5 752 грн. 82 коп. Відповідно до заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV, передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Таким чином, з відповідача, як споживача, яка не сплачувала кошти за отримані житлово -комунальні послуги з постачання теплової енергії, у повному обсязі, підлягає стягненню, заборгованість в розмірі 5 752 грн. 82 коп. за період з 01 березня 2021 року по 30 квітня 2023 року. Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України за період з 01 березня 2021 року по 31 січня 2024 року нараховані пеня у розмірі 305,71 грн., інфляційної складової у розмірі 1 278,08 грн. та 3% річних у розмірі 312,31 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте позивачем не правомірно проведено розрахунок сум, згідно з положеннями ст. 625 ЦК України, за період з 01 березня 2021 року по 31 січня 2024 року, оскільки відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє станом на дату постановлення рішення. Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05 березня 2022 року (в редакції станом на 05.03.2022 року) було встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово - комунальні послуги. Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» від 29 грудня 2023 року №1405, яка набрала чинності 30.12.2023 року, положення п.1 зазначеної постанови було змінено та встановлено, що забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Таким чином, у період з 06.03.2022 року по 30.12.2023 року, було запроваджено заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово - комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, житлово - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово - комунальних послуг. Як вбачається з наданого суду розрахунку пені та інфляційної складової та 3% річних, він здійснений за обліковим записом № 8151023 за період 01.03.2021 року по 31.01.2024 року. Таким чином, нарахування пені, інфляційної складової та 3% річних за період з 01.09.2022 року по 30.04.2023 року суперечить положенням Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 5 752,82 грн. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 16830 від 05 березня 2024 року, яке міститься в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2 277,38 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial