Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

[PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вимоги заяви не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Заявник у своїй заяві посилається на те, що 05 лютого 2021 року між адвокатом Корнієнко Андрієм Андрійовичем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 274/21 з метою складання процесуальних документів та звернення до суду з позовом. На виконання даного договору адвокатом було подано позовну заяву до Донецького окружного адміністративного суду ( справа Справа№200/2000/21-а), який виніс рішення по справі, дане рішення було залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду, та ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою. Наразі у адвоката Корнієнко А.А. у зв`язку з війною не зберігся оригінал договору про надання правової допомоги № 274/21 від 05 лютого 2021 року, а заінтересована особа знаходиться на окупованій території України. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено часткову зміну ст.1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб. Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Законом № 2915-IX від 07.02.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Законом № 3057-IX від 2 травня 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Згідно ч.1 та ч.2ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, у зв`язку з вище наведеним заявник просив суд встановити факт укладання договору про надання правової допомоги №274/21 від 05 лютого 2021 року між адвокатом Корнієнко Андрієм Андрійовичем та клієнтом [PERSON] , який діяв з 05 лютого 2021 року по 01 грудня 2021 року. 16 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. По справі постановлялися різні судові рішення, заява по суті не слухалася. Заявник у судове засідання не з`явився, відповідних заяв та/або клопотань не надав. Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, відповідних заяв та/або клопотань не надав. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованої особи відповідно до\~ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає заявлені вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині 3 статті 294 ЦПК України зазначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Таким чином, факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду. Таким чином, задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, допускається виключно у разі, якщо цей факт безпосередньо породжує для заявника конкретні юридичні наслідки. Відповідно, заявник у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, має визначити з якою саме метою він просить установити такий факт, виникнення яких саме прав та обов`язків ставиться в залежність від встановлення таких фактів. Відповідно до ч. 2 ст.124\~Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . [PERSON] є адвокатом і здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.10.2018 № 7068/10, виданого Київської обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури. Також судом встановлено, що заявник у своїй заяві не зазначає мету встановлення факту, що він просить встановити у своїй заяві, та не наведено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, не зазначено де саме він має намір використати рішення суду у разу задоволення його заяви.\~ Тобто в поданій заяві відсутня мета встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне за собою правові наслідки. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом, у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи процесуальних прав чи виконанні обов`язків щодо доказів. Частиною 2 ст. 294 ЦПК України визначено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. З відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, а саме: рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі №200/3351/23, що у встановленому законом порядку набрали законної сили, було встановлено, що вказаними судовими рішеннями встановлено та не потребує доказуванню, що у період з 13.01.2020 по 23.03.2020, адвокат Корнієнко А.А. здійснював представництво інтересів громадянина України [PERSON] в Донецькому окружному адміністративному суді у справі у справі № 200/692/20-а за позовом останнього до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який, рішенням зазначеного суду від 23.03.2021 був задоволений; у період з 23.02.2021 по 08.06.2021, адвокат Корнієнко А.А. здійснював представництво інтересів громадянина України [PERSON] в Донецькому окружному адміністративному суді у справі № 200/2000/21-а за позовом останнього до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати щомісячних страхових виплат; зобов`язання поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість з 18.05.2015, який, рішенням зазначеного суду від 08.06.2021 був задоволений; у період з 07.07.2021 року по 20.09.2021 року, адвокат Корнієнко А.А. здійснював представництво інтересів громадянина України [PERSON] в Донецькому окружному адміністративному суді у справі у справі № 200/8405/21 за позовом останнього до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії, який, рішенням зазначеного суду від 20.09.2021 був задоволений. Здійснюючи представництво прав і інтересів у Донецькому окружному адміністративному суді Степасюка С.Г., адвокатом був використаний договір про надання правової допомоги № 274/21 від 05.02.2021 та ордер на надання правничої допомоги Серія АІ № 1086169 від 05.02.2021, а здійснюючи представництво прав і інтересів у Донецькому окружному адміністративному суді Гунька Б.М., адвокатом був використаний договір про надання правової допомоги № 1655/21 від 06.05.2021 та ордер на надання правничої допомоги Серія АІ № 1127770 від 30.06.2021.В подальшому, отримавши судові рішення у вищезазначених судових справах і дочекавшись їх вступу в законну силу, адвокат Корнієнко А.А. здійснив їх виконання, використавши, при цьому, оригінал довіреності від 16.03.2021 (бланк НМС № 934283), посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщенком Р.О., виданої адвокату Корнієнку А.А. від імені [PERSON] ; оригінал довіреності від 04.02.2021 (бланк НМС № 140222), посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщенком Р.О., виданої адвокату Корнієнку А.А. від імені [PERSON] , а також оригінал довіреності від 23.06.2021 (бланк НРЕ № 946216), посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ручкою І.М., виданої адвокату Корнієнку А.А. від імені [PERSON] . Встановлено, що адвокат Корнієнко А.А. особисто формував та подавав відповідні пакети документів до банківських установ, органів пенсійного фонду, соціального захисту населення та соціального страхування, їх територіальних підрозділів у м. Києві та Київській області. В подальшому, як видно з висновків, і даний факт не заперечений адвокатом під час розгляду дисциплінарної справи, він знімав кошти, призначені для виплат, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом із тим, жодних доказів передачі цих коштів зазначеним особам адвокатом Корнієнком А.А. представлено не було. Під час розгляду дисциплінарної справи також встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не могли бути присутніми в м. Києві під час укладення договорів про надання правової допомоги, а також видачі від їхнього імені довіреностей щодо уповноваження адвоката Корнієнка А.А. діяти в їхніх інтересах, а відтак й підписати відповідні довіреності, з огляду на те, що [PERSON] лінію розмежування у період після 12.03.2018 не перетинав; так само [PERSON] лінію розмежування у період після 05.02.2020 - не перетинав і, так само, [PERSON] лінію розмежування у період після 17.01.2020, також не перетинав. Тобто враховуючи вище викладене судом під час розгляду справи не було встановлено, а заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору про надання правової допомоги №274/21 від 05 лютого 2021 року між адвокатом Корнієнко Андрієм Андрійовичем та клієнтом [PERSON] , який діяв з 05 лютого 2021 року по 01 грудня 2021 року, оскільки зазначене спростовуються вище наведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Не може суд прийняти до уваги позицію заявника стосовно наполягання на своїх вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. Отже, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення безпідставна, не обґрунтована та не підтверджена передбачених законом підстав для її задоволення не має та не встановлено, а тому вона не підлягає задоволенню. Судові витрати залишити за заявником. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed