Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ 08.04.2024 р. представник позивача звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. На обгрунтування позовних вимог зазначає наступне. У 1996 році між сторонами був укладений шлюб. Вже з 1997 року сторони перестали проживати разом як родина, хоча під час шлюбу у них народився син. 11 червня 2016 року сторони офіційно розлучилися. Представник позивача стверджує, що на момент, коли шлюб між сторонами ще був зареєстрований, але фактично припинений, відповідач разом з сином проживали у її батьків за адресою: [ADDRESS] , а позивач хоч і був зареєстрований у батьків відповідачки, але фактично проживав за адресою [ADDRESS] . Позивач в 2000 році мав на меті придбати будинок в якому фактично проживав, а саме будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52.0 кв.м., але у власниці будинку не було в наявності необхідних документів, тому в 2004 році позивач отримав рішення Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області від 29 грудня 2004 року щодо видачі свідоцтва про право власності на будинок гр. [PERSON] , розташованому в [ADDRESS] . 25.05.2005 року позивачу було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач отримав у власність вищезазначений будинок, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, але який фактично не існував з 1997 року. Тобто, даний будинок має статус спільного сумісного майна подружжя. Також, під час офіційного шлюбу, але фактичного його припинення, позивач отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,02 га за кадастровим номером 5121283800:01:002:0130, що розташована на території Ряснопільської сільської ради, масив [NUMBER] , діл. № [NUMBER] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю в порядку розпаювання земель колишнього КСП «Іскра», членом якого був позивач. Позивач вказане майно спільним сумісним майном подружжя не вважає, так як з 1997 року сторони не опікуються одне одним як подружжя, не вирішують спільно жодного питання; сторони окремо один від одного ведуть домашнє господарство та самостійно дбають про своє матеріальне забезпечення, після припинення сумісного проживання їх пов`язують лише батьківські обов`язки щодо піклування та виховання спільного сина; спірне майно є майном, яке було набуте позивачем за власні кошти; саме позивач фінансово мав змогу придбати будинок, адже він був офіційно працевлаштований та мав заробіток, що підтверджується трудовою книжкою. Власне, позивач з 1992 року працював у колишньому КСП «Іскра» Березівського району Одеської області. Спочатку він працював у зазначеному КСП вет-фельдшером, а потім до 2000 року завідуючим фермою. Також позивач з 2000 року по 2005 рік працював у ТОВ «Прогрес» вет-лікарем., а згодом працював на інших підприємствах . На підставі викладеного, представник позивача просить суд визнати особистою приватною власністю позивача житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52.0 кв.м. та земельну ділянку за кадастровим номером 5121283800:01:002:0130 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,02 га, що розташована на території Ряснопільської сільської ради (тепер Новокальчевська сільська рада) Березівського району Одеської області, масив [NUMBER] , діл. № [NUMBER] . Ухвалою суду від 18 червня 2024 року відкрито провадження у справі. Іншою ухвалою суду від 28 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення на підтримку позовної заяви, просили таку задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині визнання особистою приватною власністю [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 51212883800:01:002:0130, площею 11,02 га, що розташована на території Ряснопільської сільської ради. Також відповідач пояснила, що в 1997 році позивач пішов з сім`ї, в подальшому до 2010 року він неодноразово повертався в сім`ю. У спірному будинку вона разом з спільним сином ніколи не жили. Стосовно придбання будинку він ніколи не ділився інформацією. В 2005 році він придбав будинок. Грошові кошти на придбання будинку відповідач зазначила, що позивач у неї не брав. Однак, відповідач вважає, що будинок був придбаний за час їх спільного проживання. Будь-які кошти на утримання чи ремонт будинку [PERSON] зазначила, що не давала, інколи приходила до будинку обробляти город. Стосовно земельної ділянки, то відповідачка зазначила, що така є приватизована позивачем і права на неї вона не має. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, не заперечував стосовно часткового задоволення позовних вимог в частині визнання особистою власністю позивача лише земельної ділянки. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що з у 1996 році між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. 11.06.2016 року шлюб міх сторонами розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . За час перебування у шлюбі [PERSON] отримав рішення Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №216 від 29 грудня 2004 року щодо видачі свідоцтва про право власності на будинок гр. [PERSON] , розташованому в [ADDRESS] . 25.05.2005 року позивачу було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.05.2005 року. Також, під час офіційного шлюбу позивач отримав у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,02 га за кадастровим номером 5121283800:01:002:0130, що розташована на території Ряснопільської сільської ради, масив [NUMBER] , діл. № [NUMBER] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 22.08.2003р. ОД №090315 в порядку розпаювання земель колишнього КСП «Іскра», членом якого був позивач. На підтвердження обставин, що спірне майно є майном, яке було набуте позивачем за власні кошти та останній мав фінансову змогу придбати будинок, представник позивача надав суду копію трудової книжки [PERSON] , з якої вбачається, що позивач був офіційно працевлаштований та мав заробіток, з 1992 року працював у колишньому КСП «Іскра» Березівського району Одеської області. Спочатку позивач працював у зазначеному КСП вет-фельдшером, а потім до 2000 року завідуючим фермою. Також позивач з 2000 року по 2005 рік працював у ТОВ «Прогрес» вет- лікарем, а згодом працював на інших підприємствах. Свідок [PERSON] пояснила, що від імені матері продала будинок позивачу. Події були приблизно 20 років тому назад. За які кошти продала будинок не пам`ятає, забрала речі бабці з будинку і більше туди не поверталась. Відповідачку ніколи в будинку не бачила. Зі слів сусідів, там тільки жив позивач. Документів на будинок у бабці не було. В сільській раді позивача записали у погосподарську книгу №1. До продажу будинку в такому була зареєстрована тільки бабця. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона народилась в с. Ряснопіль. До 12 років не проживала у вказаному селі, однак з досягненням 13 років почала постійно проживати у такому постійно. Проживала поруч з мешканням позивача. Позивач придбав спірний будинок та проживав там один без дружини. До будинку відповідачка не навідувалась. Позивач працював ветлікарем. На даний час у спірному будинку проживає вона та має намір такий придбати у позивача, однак відповідачка не надає позивачу згоду на продаж будинку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач проживав у спірному будинку сам з 2005-2006 року. Відповідачка до будинку не навідувалась і в такому не проживала. На даний час у спірному будинку проживає інша особа. Позивач мав свій дохід і своїми силами розбудовував будинок та покращував умови проживання у такому. Згідно виписки з погосподарської книги №1 (2006-2010 р.р.) по Новокальчевській (Ряснопільській) сільській раді ОТГ за №720/02-23 від 28.10.2024 року (номер об`єкта погосподарського обліку 20) вбачається наступне. Домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території Новокальчевської колишньої Ряснопільської сільської ради ОТГ [ADDRESS] . Голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок знаходиться у власності [PERSON] , загальна площа будинку 50 м. кв., житлова площа 40 кв. м., кількість житлових кімнат-2. Земельна ділянка, що розташована під житловим будинком та господарськими будівлями має площу 0,23 га. Відповідно до виписки з погосподарської книги №1 (2010-2015 р.р.) по Новокальчевській (Ряснопільській) сільській раді ОТГ за №721/02-23 від 28.10.2024 року (номер об`єкта погосподарського обліку 20) вбачається наступне. Домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території Новокальчевської колишньої Ряснопільської сільської ради ОТГ [ADDRESS] . Голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок знаходиться у власності [PERSON] , загальна площа будинку 50 м. кв., житлова площа 40 кв. м., кількість житлових кімнат -2. Земельна ділянка, що розташована під житловим будинком та господарськими будівлями має площу 0,23 га. Згідно виписки з погосподарської книги №1 (2016-2020 р.р.) по Новокальчевській (Ряснопільській) сільській раді ОТГ за №722/02-23 від 28.10.2024 року (номер об`єкта погосподарського обліку 20) вбачається наступне. Домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території Новокальчевської колишньої Ряснопільської сільської ради ОТГ [ADDRESS] . Голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок знаходиться у власності [PERSON] , загальна площа будинку 50 м. кв., житлова площа 40 кв. м., кількість житлових кімнат -2. Земельна ділянка, що розташована під житловим будинком та господарськими будівлями має площу 0,23 га. .Надаючи правову оцінку установленим у справі фактичним обставинам, правовідносинам, що склалися між сторонами, і змісту позовних вимог, суд виходить з наступного. Стаття 41 Конституції України\~гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За вимогами частини першої\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в\~ст. 57 СК України, відповідно до п.п.1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,\~69 СК, ч.3\~ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до п.3 ч.1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~ст.60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Як зазначалось вище, позивач 25.05.2005 року придбав у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,02 га за кадастровим номером 5121283800:01:002:0130, що розташована на території\~Ряснопільської сільської\~ради,\~масив [NUMBER] ,\~діл.\~№ [NUMBER] за час окремого проживання з відповідачкою, за особисті кошти, що підтверджено вищезазначеними належними та допустимими доказами. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного та

Outcome: approved