Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач [PERSON] звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування позову зазначає, що народився та проживає у сел. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області, непрацюючий, є особою із інвалідністю 3 групи, тримає велике підсобне господарство і разом із батьком займається обробітком майже 7 га землі, яка належить йому та членам його родини. У кінці грудня 2012 року до нього додому приїхав мешканець с. Садове колишнього Хорольського району Полтавської області [PERSON] . Він повідомив позивачеві, що має два земельні паї, які розташовані на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області (наразі Вишневий старостинський округ виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області), один з яких, розміром 3,94 га, хоче передати позивачу в управління по довіреності. При цьому, [PERSON] повідомив, що у нього немає нікого з близьких йому родичів. 25 грудня 2012 року в селищі Семенівка Полтавської області була видана довіреність та засвідчена приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. та зареєстрована в реєстрі за № 1751. За час дії домовленості позивача із [PERSON] , він передав йому безкоштовно, в особисте користування, легкові автомобілі ''Москвич-412'' та ''ВАЗ-2106'', а також 20000 грн, допомагав продуктами харчування, цукром. У свою чергу, позивач отримав наперед за три роки орендну плату від орендаря цієї земельної ділянки. 28 травня 2013 року в селищі Семенівка Полтавської області на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,94 га, розташовану на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024 повністю заповів позивачеві. Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. та зареєстрований в реєстрі за № 588. 09 січня 2014 року [PERSON] намагався розірвати договір оренди цієї земельної ділянки № 466 від 10 січня 2001 року з ВСК ім. Ватутіна Хорольського району Полтавської області та передати позивачеві для подальшого обробітку або укладення нового договору оренди з більш вигідним орендарем, однак йому це не вдалося, оскільки договір вже був автоматично пролонгований на той же термін. 16 січня 2014 року, на виконання умов доручення, в реєстраційній службі Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на зазначену вище земельну ділянку, що належала [PERSON] . З 2015 року [PERSON] побажав особисто отримувати орендну плату від орендаря його земельної ділянки. На початку жовтня 2024 року позивачу зателефонував приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Горбань В.В., який повідомив, що [PERSON] помер і позивачеві необхідно з`явитися до нього для вирішення питання про відмову або прийняття спадщини на майно померлого. Виявилося, що останній помер ще [INFO] в с. Садове Лубенського району Полтавської області, про що позивачеві ніхто не повідомив. У своєму письмовому повідомленні від 02 жовтня 2024 року приватний нотаріус роз`яснив позивачеві, як особі, яка бажає прийняти спадщину на майно [PERSON] , померлого [INFO] , що він має подати заяву про прийняття спадщини, а у зв`язку із тим, що така заява не була ним подана вчасно у шестимісячний строк, звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Одночасно, нотаріус повідомив позивача, що ним 08 січня 2024 року на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої [PERSON] , була заведена спадкова справа за № 1/2024 до майна померлого [INFO] дядька, [PERSON] . Інших заяв не надходило. Позивач вважає, що мав поважні причини, з яких пропустив строк для прийняття спадщини. Так, він мав і має тверді наміри прийняти вказану спадщину, так як утримує у себе оригінали всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . В умовах воєнного стану не міг знати та здійснити всі юридичні процедури, пов`язані з отриманням інформації про смерть спадкодавця та прийняттям спадщини. Цьому не сприяли також сімейні обстаивни та стан здоров`я. Позивач у позовній заяві прохав суд визначити йому додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді від 10.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. У строк, встановлений судом, 30.10.2024 представник відповідача адвокат Якимчук С.М. надіслав до суду відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, у їх задоволенні прохає відмовити з огляду на таке. На переконання сторони відповідача, позивачем не доведено поважності причин пропуску строку прийняття спадщини, так як останній посилається у позовній заяві на необізнаність про смерть спадкодавця та інших підстав не наводить, а вказане не може бути визнане судом об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк у розумінні ч. 3 ст. 1271 ЦК України. Відповідь на відзив до суду не надходила. Ухвалою суду від 06.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 09.12.2024. У судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та надав пояснення, що відповідають викладеному у позовній заяві. Також суду пояснив, що померлого [PERSON] знає давно, підтримував з ним дружні стосунки, допомагав у вирішення побутових потреб останнього. Знає, що у нього були 2 земельні ділянки, одна залишилася після смерті матері, спадкові документи на яку він не оформив, а інша - його, що перебувала в оренді СВК "Ватутіна". [PERSON] склав на ньго заповіт на цю земельну ділянку, за що він передав йому автомобілі Москвич 412 та ВАЗ2106, а також грошові кошти в сумі 20000 грн. Також [PERSON] до складання заповіту дав йому доручення, на підставі якого він намагався розірвати договір оренди земельної ділянки із СВК "Ватутіна", але не зміг цього зробити. Користуючись цим дорученням, він отримував орендну плату. Згодом, у 2015 році [PERSON] побажав самостійно отримувати орендну плату. З початком епідемії Covid-19 та подальшим військовим вторгненням російської федерації, він мало спілкувався із [PERSON] . Про смерть останнього дізнався від нотаріуса [PERSON] , який зателефонував йому аж у жовтні 2024 року. Хто здійснював поховання [PERSON] , не знає. Вважав, що введення воєнного стану та його незнання про смерть спадкодавця є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначив, що не знав про те, що у [PERSON] є родичі. Позов просив задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення. Пояснив, що проживає у м. Хоролі Лубенського району Полтавської області, є рідним племінником померлого [INFO] [PERSON] , який був рідним братом його батька та до дня смерті мешкав у с. Садове Лубенського району Полтавської області. Відповідач, як племінник, доглядав дядька, допомагав йому по гоподарству, рубав та купляв дрова. Коли той помер, здійснив його поховання, доглядає за могилою. У встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого дядька, оскільки інших спадкоємців немає. Знає, що померлий у 2015 році скаржився, що не може отримувати орендну плату за земельні ділянки, що належать йому. Вони ходили в сільську раду, землевпорядник вирішувала це питання. Згодом [PERSON] став отримувати орендну плату. Також вказав, що [PERSON] до дня смерті проживав із однокласником, якого звали [PERSON] , останній був переселенцем із Донецької області. Після смерті дядька невдовзі помер і [PERSON] , він також його поховав в с. Садове. Про те, що дядько склав заповіт, він не знав, про це той йому ніколи не говорив. У користуванні дядька він ніколи не бачив автомобілів [PERSON] чи ВАЗ2106, у нього був лише мотоцикол МТ, який останній виміняв на дрова. Свого дядька він відвідував декілька разів на місяць, привозив продукти, знімав гроші з пенсійних карток як дядька, так і [PERSON] , за їх дорученням, на ці кошти скупляв їм продукти, решту віддавав останнім. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку про таке. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 019063, виданого 03.09.2004\~Хорольською райдержадміністрацією, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,94 га, розташована на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024, що підтверджується копією цього документу/ а.с. 13/. \~ \~ \~ \~Згідно з копією довіреності від 25.12.2012 [PERSON] , [INFO] , який мешкає та зареєстрований за адресою с. Садове, уповноважив [PERSON] , який мешкає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] , представляти його інтереси з питань, що стосуються укладення договорів оренди чи інших договорів цивільно-правового характеру крім договорів відчуження належної йому вищевказаної земельної ділянки /а.с 10/. Зазаначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Семенівськогго районного нотаріального округу Литвин М.І. та зареєстрована в реєстрі за № 1751. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії заповіту від 28 травня 2013 року в селищі Семенівка Полтавської області на випадок своєї смерті [PERSON] складв заповіт, яким належну йому вищевказану земельну ділянку кадастровий номер 5324884600:00:001:0024 повністю заповів позивачеві [PERSON] . Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. та зареєстрований у реєстрі за № 588 /а.с. 11/. Реєстрація заповіту підтверджується також копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.05.2013 /а.с. 12/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Садове Лубенського району Полтавської області /а.с. 16/. \~ \~ \~ \~З копії довідки, виданої Вишневим старостинським округом виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 08.01.2023 за вих. № 06/15.04-12, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , на день смерті з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований /а.с. 17/. \~ \~ \~ \~Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня В.В. від 02.10.2024 за вих. № 109/01-16, [PERSON] , як особі,\~яка бажає\~прийняти спадщину\~після [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~останнім місцем\~проживання (реєстрації)\~якого було:\~ [ADDRESS] ,\~було роз`яснено\~необхідність звернення\~до суду\~із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомив позивача, що ним 08 січня 2024 року на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої [PERSON] , була заведена спадкова справа за № 1/2024 до майна померлого [INFO] дядька, [PERSON] . Інших заяв не надходило /а.с. 20/. \~ \~ \~ \~З пояснень сторін по справі суд встановив, що позивач не є родичем спадкодавця [PERSON] , який склав заповіт на його користь, заповівши останньому вищевказану земельну ділянку, яка йому належала. [PERSON] стало відомо про смерть спадкодавця лише після того, як йому про це повідомив, зателефонувавши, приватний нотаріус Горбань В.В. на початку жовтня 2024 року. До цього часу позивач довгий час не підтримував стосунків із спадкодавцем, не цікавився його здоров`ям, місцем перебування і проживання. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] є рідним племінником спадкодавця [PERSON] , що встановлено приватним нотаріусом Горбанем В.В., яким за його заявою відкрито спадкову справу до майна померлого від 08.01.2024 № 1/2024. Тобто, відповідач є таким, що вчасно та у встановлений строк прийняв спадщину за законом померлого [PERSON] . Інших спадкоємців не встановлено. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12\~ЦПК\~України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до положень ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину за законом чи за заповітом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем не була подана вчасно, то за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст.1272 ЦК України). Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 636/1160/19. Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, слід врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримання принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 317/3039/18-ц (провадження № 61-9076св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 288/1856/18 (провадження № 61-3987св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21). У статті 67 Закону України ''Про нотаріат'' від 02.09.1993 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 ''Про судову практику у справах про спадкування'' особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30.01.2020 у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31.01.2020 у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 26.02.2020 у справі №286/27/18 (провадження №61-39817св18). У постанові від 20.10.2021 у справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мотивована оцінка аргументів сторін. Ураховуючи наявні в матеріалах справи докази, оцінку яким надано судом, суд вважає, що під час розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем [PERSON] пропущений без поважних причин. Так, останній, достеменно знаючи про наявність заповіту, складеного на його користь [PERSON] ще у 2013 році, коли спадкодавцеві вже виповнилося 65 років (тобто останній на той час вже був особою похилого віку), не вживав жодних заходів для того, щоб цікавитися життям та здоров`ям спадкодавця та долею спадкового майна. Доказів протилежного позивачем не надано. Твердження [PERSON] про те, що різні обставини, які він вважає поважними, перешкоджали йому вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , суд не\~приймає як\~такі, оскільки жодна із них, на переконання суду, не може бути визнана такою, що пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає за необхідне зауважити, що у цій справі мається спадкоємець (відповідач [PERSON] ), який у встановленому законом порядку та спосіб прийняв спадщину після померлого [PERSON] та не надав своєї добровільної згоди на подання такої заяви позивачем поза межами встановленого законодавством шестимісячного строку, а проти задоволення позову заперечував. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Задоволення позову, на переконання суду, суперечитиме закону, порушуватиме права, свободи чи інтереси відповідача. Ураховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності пропущеного ним строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed