Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ-СТАЙЛ» (адреса: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 18) про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 11.01.2023 року його було призначено на посаду майстер виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ».12.01.2023 року він був переведений на посаду начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ». 29.03.2023 року його звільнено з посади начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за власним бажанням. У день звільнення йому не було вручено відповідачем письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні. 29.04.2024 року він направив відповідачу заяву з проханням виплатити всі належні йому при звільненні суми і надати інформацію про належні йому при звільненні виплати, повідомити суми нарахованої заробітної плати і компенсації за невикористані відпустки. Дану заяву відповідачем було отримано 07.05.2024 року. 13.06.2024 року він звернувся повторно із заявою до відповідача з проханням виплатити йому заробітну плату, підзвітні кошти, розрахункові кошти при звільненні, доплати за опалення котельні, компенсації згідно ст. 117 КЗпП України в сумі 30 818,63 грн. 05.07.2024 року відповідач виплатив йому 6 915,10 грн. Однак на день звернення до суду з позовною заявою відповідачем не вручено йому письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні. Зазначає, що при звільнені йому не було виплачено відповідачем належні суми при звільненні. Заборгованість відповідача перед ним становить: заробітна плата складає за серпень 2023 року 5 459,83, за вересень 2023 року 5 549,46 грн., за жовтень 2023 року 5 40,88 грн., підзвітні кошти 3 986,66 грн., що разом складає 20 406,83 грн. Вказує, що підзвітні кошти це його особисті кошти, які він сплатив за ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за придбання пального бензин А95, гербіциду, пензель та емаль, які повинні були відшкодовані товариством згідно відомості та квитанції. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 29 751,92 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь 20 406,83 грн. заробітної плати (з яких 3 986,66 грн. підзвітні кошти) та 29 751,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2024 року провадження у справі відкрито, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.10.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначено, що 29.03.2024 року [PERSON] було звільнено з посади начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за власним бажанням згідно наказу № 2702-к від 29.03.2024 року. Зазначає, що дійсно у день звільнення з позивачем не було здійснено повного розрахунку, однак, в подальшому 05.07.2024 року з позивачем було здійснено такий розрахунок. Вважає, що відповідач не має заборгованості перед позивачем, оскільки всі належні суми та підзвітні кошти йому було виплачено. З метою недопущення спорів товариством на адресу позивача 02.07.2024 направлено лист-запрошення від 28.06.2024 з пропозицією відвідати товариство, який [PERSON] не отримано, та повернено на адресу відповідача 05.08.2024 року з відміткою «закінчення терміну зберігання». Згідно платіжної інструкції від 29.08.2024 № 53 позивачу виплачено 3 487,90 грн. підзвітних коштів. Відповідач вважає за можливе застосувати принцип співмірності при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки її розмір 29 751,92 істотно перевищує середньомісячну заробітну плату позивача (під час перебування у трудових відносинах з відповідачем) та є значно більшим від розміру своєчасно невиплаченої відповідачем заробітної плати. Також зазначає, що відповідач на даний час перебуває в край складному матеріальному становищі, оскільки рішеннями судів з ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» стягнено кошти, відкрито виконавчі провадження та накладено арешт на кошти та майно товариства. Вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним, не відповідає критерію розумності. Просить відмовити в задоволенні позову. 29.10.2024 року адвокат позивача [PERSON] - [PERSON] надав до суду відповідь на відзив в якому зазначає, що відповідачем не надано наказу про зміну істотних умов праці та встановлення режиму неповного робочого часу робітникам підприємства, а тому не встановлено оплату праці за фактично відпрацьованими годинами. Виплата в розмірі 5 458,77 відбулася 06.09.2023 року, однак, не відбулося нарахування заробітної плати за вересень та жовтень 2023 року, а тому доводи відповідача про виплату нарахованої заробітної плати є безпідставними. У відомості АТ «ПриватБанк» за період 06.09.2023 по 06.09.2023 складає 6782,61 грн. відсутнє призначення платежу та підтвердження за який період зарахування заробітної плати підприємства ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ», а тому відповідачем не доведено виплату заробітної плати за спірний період. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат Євтушенко М.П. позовні вимоги підтримали повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ`Стойко А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в задоволенні вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що наказом № 2518-к від 09.01.2023 року [PERSON] прийнятий на посаду майстер виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ». Згідно наказу № 2522-к від 11.01.2023 року [PERSON] переведений на посаду начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ». Наказом № 2702-к від 29.03.2024 року [PERSON] звільнено з посади начальника виробництва ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпПУкраїни. Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки [PERSON] . Позивач зазначає, що при звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, а саме, не була виплачена заробітна плата, підзвітні кошти, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Після звернення позивача із заявою про виплату заробітної плати, підзвітних коштів, розрахункові кошти при звільненні, доплати за опалення котельні, компенсації згідно ст. 117 КЗпП України, 05.07.2024 ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» було позивачу виплачено 6 915,10 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Як вказано у\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 20 406,83 грн. заробітної плати (з яких 3 986,66 грн. підзвітні кошти) та 29 751,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судові витрати. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями ст.\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середньогозаробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки, під час розгляду справи було встановлено, що працівникові [PERSON] не були виплачені належну йому заробітну плату в день звільнення, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України, дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України (постанова від 26.06.2019 у справі № 761/9684/15 ц). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середньогозаробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середньогозаробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку заявлена позивачем в розмірі 29 751,92 перевищує суму невиплаченої при його звільненні заробітної плати майже в 5 разів. З огляду на вказані обставини, зокрема наведені дії позивача до відповідача, заявлена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є очевидно неспівмірною із заявленною вимогою про стягнення заробітної плати. Тому суд вважає справедливим, пропорційним, таким що відповідатиме обставинам справи визначення розміру відповідальності відповідача в сумі 6 915 грн. за весь період з 29.03.2024 року по 05.07.2024 року прострочення виплати ним належної при звільненні суми заробітної плати. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які б розумно можна було би передбачити. Такий висновок викладений і в постанові ВПВС 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Також позивач звернувся з вимогою до відповідача про виплату йому 20 406,83 грн. заробітної плати (з яких 3 986,66 грн. підзвітні кошти). В той же час в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» виплачено підзвітні кошти в розмірі 3 487,90, що підтверджується платіжною інструкцією № 53 від 29.08.2024 року. Дані кошти було виплачено позивачу згідно наданих ним фіскальних чеків. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 05.07.2024 року позивачу було виплачено ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» заробітну плату за березень 2024 року у розмірі 6 915,10, що підтверджується платіжною інструкцією від 05.07.2024 № 1487. Згідно наданого представником відповідача розрахунку встановлено, що розмір заробітної плати [PERSON] за серпень 2023 року складає 1251,25 грн., за вересень 2023 року 2 304,79 грн., за жовтень 2023 року становить 1902,73 грн., а всього 5 458,77 грн. Згідно відомості АТ «ПриватБанк» за період з 06.09.2023\~по 06.09.2023 позивачу було виплачено 5 460 грн. В судовому засіданні позивач підтвердив факт того, що в серпні 2023 року ним було відпрацьовано 22 години, що становить 1153 грн; в вересні 2023 року ним відпрацьовано 37 годин, що становить 2127,50 грн, в жовтні 2023 року ним відпрацьовано 32 години, що становить 1756,37 грн. Представник відповідача зазначив, що у звітах про нарахування заробітної плати в формі ОК-5 були допущені помилки. На підставі наказу керівника ТОВ «ТОТ-СТАЙЛ» від 30.09.2024 року № 054 «Про перевірку правильності нарахування заробітної плати [PERSON] » проведено відповідну перевірку та знайдено помилки у відомостях про нарахування заробітної плати за серпень, вересень, довтень 2023 року.Тому ними було подано до контролюючого органу уточнені форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску щодо позивача. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 20 406,83 грн. заробітної плати (з яких 3 986,66 грн. підзвітні кошти) до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що позивачем дані витрати належним чином не доведені, доказів понесених витрат не надано, а тому в цій частині необхідно позивачу відмовити. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Постільки позивач було сплачено при подачі позову 1233 грн, судового збору, в силу \~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України,\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь позивача.

Outcome: dismissed