Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

В вересні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді частки на кв. [ADDRESS] . На час бойових дій в м. Миколаєві в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивач з метою забезпечення власної безпеки та збереження свого життя вимушена була виїхати закордон та повернулася до України лише у вересні 2024 року. Позивачка зазначає, що є також інший спадкоємець її рідний брат [PERSON] , який на отримання спадщини не претендує. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Савченко І.М. було роз`яснено неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті її матері в зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] звернулась із даним позовом до суду. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; витребувано у Другої Миколаївської державної нотаріальної контори інформаційну довідку зі спадкового реєстру щодо заведення/не заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 22.10.2024 на адресу суду від Другої Миколаївської державної нотаріальної контори надійшли запитувані відомості. В судовому засіданні позивач та її представник надали суду для огляду оригінали всіх документі копії яких були долучені до позовної заяви, а також просили суд долучити до матеріалів справи апостіль свідоцтва про смерть [PERSON] . Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явились, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно витягу про реєстрацію права власності на житло від 12.04.2010 [PERSON] на праві власності належить 2/3 частки кв. [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 03.03.2010, посвідченого державним нотаріусом Сазоновою М.Б.. [PERSON] належить 1/3 частки квартири [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності квартири. В зв`язку з військовою агресією російської федерації про України позивач [PERSON] разом зі своєю матір`ю виїхали в Італію. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що саме через повномасштабну збройну агресію російської федерації, зупинку роботи уповноважених державних органів, активні бойові дії і ракетні обстріли на території м.\~Миколаєва, нею було пропущено строк для прийняття спадщини. Згідно роз`яснення приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка І.М. від 19.09.2024 за вих. № 131/01-16, [PERSON] повідомлено про неможливість заведення спадкової справи після смерті її матері, оскільки нею пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 11.10.2024 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до пп. 1.1-1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі\~Конвенція). Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10\~ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади тощо. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що нею було пропущено строк для прийняття спадщини через сукупність вищеперелічених поважних та непереборних причин. За такого,\~виходячи з\~принципу справедливості, при\~всебічному,\~повному і\~об`єктивному\~дослідженні всіх\~обставин справи\~в їх\~сукупності, враховуючи об`єктивні та непереборні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, що відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому відповідно з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору.

Outcome: approved