Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її дід [PERSON] , який до дня смерті проживав разом зі своїм сином [PERSON] в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , який проживав разом зі свої братом [PERSON] в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №804007, а після смерті [PERSON] - на право на земельну частку (пай), яку він успадкував після смерті батька. [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивачки. Після його смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай), яку він успадкував після смерті свого брата, однак не встиг оформити свої спадкові права, а також право на земельну частку (пай), що належала йому та посвідчувалась сертифікатом серії ХМ №0170597. Позивачка спадщину прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом із батьком. Окрім того, після смерті батька була заведена спадкова справа 195-2019 за заявою [PERSON] , однак вона не змогла оформити спадщину, оскільки являлась родичкою подальшого ступеня споріднення. Під час оформлення позивачкою спадкових прав, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку із тим, що вона не змогла довести факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] . Підставами для відмови стало те, що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , проте фактично до дня своєї смерті проживав разом із [PERSON] в [ADDRESS] , оскільки потребував стороннього догляду та підтримки з боку рідної людини. Також, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0170597, який було видано [PERSON] , є втраченим, тому вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову. Відповідачка [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Від відповідача Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Інших заяв чи клопотань не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи суд, згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалює рішення без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] помер [INFO] (а.с.17). Згідно із повідомленням відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 №804007 загальною площею 1,56 га зареєстровано 16.10.2002 року за № 703 (а.с.32). Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №804007 видано на ім`я [PERSON] (а.с.33). На день смерті, [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Разом із ним був зареєстрований та проживав його син [PERSON] (а.с.19, 20). [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с.21, 22). Із матеріалів спадкової справи №413/2007 видно, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] . Заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] подав [PERSON] (а.с.71-75). [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.49). [PERSON] до дня смерті був зареєстрований але не проживав в [ADDRESS] (а.с.23, 24). З 2012 року до дня смерті [PERSON] проживав в [ADDRESS] , разом із [PERSON] (а.с.25, 26). Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно, у зв`язку із тим, що вона не може довести факт спільного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.29). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили доводи позивачки, що [PERSON] фактично з 2012 року до дня своєї смерті проживав разом із [PERSON] в [ADDRESS] , оскільки потребував стороннього догляду та підтримки з боку рідної людини. [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Позивачка є дочкою [PERSON] (а.с.34, 35). [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із ним проживала та була зареєстрована позивачка (а.с.27, 28). У списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №0015, виданого 22 червня 1995 року КСП «Дністер» с. Березівка, прізвище [PERSON] прописано за № 68 (а.с.10-15). [PERSON] було видано сертифікат ХМ №0170597 на право на земельну частку (пай) розміром 2,49 умовних кадастрових гектарах (а.с.9). Згідно із оголошенням в газеті Наддністрянська правда, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0170597 втрачений (а.с.37). Із матеріалів спадкової справи №195-2019 видно, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно, у зв`язку із тим, що не було пред`явлено правовстановлюючого документа на право на земельну ділянку (пай), що належав спадкодавцеві [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.30). Відповідно до повідомлення відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] не видавався. Було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0170597. Розмір земельної частки (паю) становить 2,49 в умовних кадастрових гектарах (а.с.31). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Зважаючи на викладене, суд вважає, що встановлені обставини по справі дають право позивачці на спадкування за законом право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , оскільки останній був включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та набув права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Досліджена у судовому засіданні копія спадкової справи №413/2007 підтверджує те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а [PERSON] відмовився від спадщини на користь брата (а.с.71-75). Отже, подавши заяву про відмову від спадщини [PERSON] підтвердив те, що не претендує на спадкове майно після смерті свого батька. За таких обставин, спадкоємці після смерті [PERSON] втратили право на спадкування майна, яке він прийняв після смерті [PERSON] . Доказів на підтвердження того, що [PERSON] за життя був власником якогось майна, до суду не надано. Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що від встановлення юридичного факту, про який просить позивачка, не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Окрім того, під час судового розгляду не доведено порушення спадкових прав позивачки при винесенні нотаріусом постанови №123/02-31 від 26 липня 2024 року (а.с.29). Враховуючи зазначене та усі встановлені обставини у сукупності, суд дійшов до висновку, що вимога щодо встановлення факту спільного постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задоволенню не підлягає. Разом з тим, визнання позову відповідачами, у вказаній частині, за змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України підлягає перевірці судом на предмет відповідності закону та дотримання прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Визнання відповідачами позову, в частині встановлення юридичного факту, суперечить зазначеним нормам законодавства та встановленим у справі обставинам, тому не приймається до уваги судом. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial