Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 24.03.2024-100003661, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10\~000,00 грн, строком кредитування 56 днів, зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки в розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, і комісії у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1\~500,00 грн, а також неустойки в розмірі 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань, його заборгованість за кредитним договором станом на 19 вересня 2024 року становить 17\~400,00 грн і складається із: 10\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5\~600,00 грн заборгованість за процентами, 1\~500,00 грн заборгованість за комісією, 300,00 грн неустойка. Враховуючи наведені обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 24.03.2024-100003661 від 24 березня 2024 року в розмірі 17\~400,00 грн і понесені судові витрати. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 23 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позов, згідно з яким сторона відповідача не визнає заявлені ТОВ «Споживчий центр» позовні вимоги, оскільки позивачем не надано пояснення щодо нарахування суми заборгованості за договором на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки. Заявлена до стягнення сума процентів не ґрунтується на умовах кредитного договору та розрахунку, а тому задоволенню не підлягає. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені співробітниками банку та є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, однак позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 17\~400 грн. Також, зазначено про те, що в умовах угоди про надання кредиту № 24.03.2024-100003661 і додатках до неї не зазначено, що саме входить у структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена ЗУ «Про споживче кредитування», а тому сума, яка нарахована за розрахунково-касове обслуговування, є незаконною. Крім того, представником зазначено, що відповідно до п. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки відповідач [PERSON] з 28 червня 2024 року на підставі наказу Ком.7180НАБ № 27-РС від 28 червня 2024 року призваний на військову службу за контрактом у ЗСУ, просила звільнити [PERSON] від сплати відсотків за користування кредитом і відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позовних вимог. 18 листопада 2024 року до суду від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Павленка Д.О. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою представник не погоджуючись із доводами представника відповідача, вказав, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, видача кредиту підтверджується квитанцією № 2441518721 від 24 березня 2024 року, умови щодо сплати комісії стосуються сплати комісії саме за видачу кредиту. Вказав, що картка субконто містить детальний розрахунок заборгованості. Зауважив, що відповідач, не погоджуючись із розрахунком позивача, не надав власного розрахунку. Щодо доводів проходження відповідачем військової служби зазначив, що кредитний договір укладено 24 березня 2024 року зі строком його дії до 18 травня 2024 року, тоді як відповідач був призваний на військову службу після закінчення строку дії кредитного договору, а саме 28 червня 2024 року, а тому вважає, що положення п. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у даному випадку не можуть бути застосовані. Враховуючи наведене, просив задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 24.03.2024-100003661, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Е573, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10\~000,00 грн, строком кредитування 56 днів до 18 травня 2024 року, зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки в розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1\~500,00 грн і неустойки в розмірі 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с. 10-24, 26). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором, згідно розрахунку позивача, становить 17\~400,00 грн і складається із: 10\~000,00 грн заборгованість за основною сумою, 5\~600,00 грн заборгованість за процентами, 1\~500,00 грн заборгованість за комісією, 300,00 грн - неустойка (а.с. 25, 73-76). Підстав вважати, що даний розрахунок суми заборгованості невірний немає. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша\~статті 612 ЦК України). Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою\~статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами ч. 1 та 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12 цього Закону\~визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором (офертою) № 24.03.2024-100003661 від 24 березня 2024 року в розмірі 17\~100,00 грн, яка складається із: 10\~000,00 грн заборгованість за основною сумою, 5\~600,00 грн заборгованість за процентами, 1\~500,00 грн заборгованість за комісією. Щодо вимог про стягнення з відповідача неустойки, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~доповнено\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~в Україні введено воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час. Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором (офертою) № 24.03.2024-100003661 від 24 березня 2024 року в розмірі 300,00 гривень. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Доводи представника відповідача з приводу необхідності звільнення відповідача від сплати відсотків за користування кредитом на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з таких підстав. Так, відповідно до вимог п. 15 ст. 14 вказаного Закону військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Судом встановлено, що 24 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 24.03.2024-100003661 строком дії до 18 травня 2024 року. Відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] 28 червня 2024 року на підставі наказу Ком.7180НАБ № 27-РС від 28 червня 2024 року призваний у Збройні Сили України на військову службу за контрактом. З огляду на зазначене, оскільки на період дії кредитного договору (оферти) № 24.03.2024-100003661, а саме з 24 березня 2024 року по 18 травня 2024 року, за який нараховувалися відсотки, відповідач [PERSON] не проходив військову службу, то підстав для застосування положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд не вбачає. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про безпідставне нарахування позивачем комісії, оскільки, як убачається із умов кредитного договору (оферти) № 24.03.2024-100003661 від 24 березня 2024 року, комісія у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1\~500,00 грн, нарахована позивачем не за розрахунково-касове обслуговування, а за надання кредиту. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2\~380,63 грн, виходячи з розрахунку: 17 100 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2\~422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 17\~400,00 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial