Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 15 980,00 грн щомісячно, починаючи з 10 липня 2024 року і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , однак свої батьківські обов`язки з утримання дитини не виконує, дитина перебуває на повному утриманні позивача. вказувала, що відповідач є працездатним, без нарікань на стан здоров`я, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, має на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка придбана за час спільного проживання. Враховуючи потреби дитини у цьому віці позивач не в змозі самостійно забезпечувати її усім необхідним та потребує допомоги відповідача у цьому шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі 5 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а саме у сумі 15980,00 грн.. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2024 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 29 жовтня 2024 року. 28 жовтня 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти доводів позивача про невиконання ним обов`язку з утримання спільної доньки, надав докази перерахування коштів на утримання дитини, а також вказав, що сума яку просить призначити позивач як аліменти є суттєво завищеною, позивачем не доведено наявність витрат на дитину, що обґрунтовували б аліменти у заявленому розмірі. Відповідач також наголосив, що він офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу і фінансової можливості сплачувати аліменти в такій сумі, натомість просить стягнути призначити виплату аліментів в розмірі 4000,00 грн. 29 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 04 грудня 2024 року. 04 грудня 2024 року судове засідання відкладено на 19 грудня 2024 року. 18 грудня 2024 року позивач подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що кошти які відповідач перераховує на її рахунок, це кошти призначені для погашення кредиту, який оформлений на неї на придбання транспортного засобу, який перебуває в розпорядженні відповідача. Також у вказаних поясненнях позивач повністю заперечує участь відповідача в житті їх спільної доньки, вказує, що він зовсім не цікавиться дитиною та не забезпечує її. Просить призначити аліменти в розмірі 15 980,00 грн та зазначає, що вказана сума обґрунтована тим, що донька навчається у платній школі. У судовому засіданні представники сторін надали свої пояснення. Дослідивши подану позовну заяву та додані до неї матеріали, проаналізувавши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. За час спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьками якої вказані - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, донька зареєстрована та проживає разом з позивачкою. Відповідно до характеристики виданої Спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів № 314 з поглибленим вивченням іноземної мови, учениця [NUMBER] класу [PERSON] навчається у закладі з 01 вересня 2023 року. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина, має високі досягнення. Мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує високий рівень навчання дитини. Дитина доглянута, проживає разом з матір`ю, розвинена відповідно віку фінансово забезпечується мамою. Впродовж періоду навчання батько [PERSON] з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори, шкільні та позашкільні заходи не з`являється. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] має на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем 21 грудня 2017 року. Згідно з наданими копіями квитанцій, позивач щомісячно здійснює платежі з призначенням «за навчання [PERSON] . [NUMBER]», згідно з якими: за вересень 2023 року сплачено - 2700 грн; за жовтень 2023 року сплачено - 2700 грн; за листопад 2023 року сплачено - 2700 грн; за грудень 2023 року сплачено - 2700 грн; за січень 2024 року сплачено 2700 грн; за лютий 2024 року сплачено - 200 грн; за березень 2024 року сплачено - 2800 грн; за квітень 2024 року сплачено 2700 грн; за травень 2024 року сплачено 2700 грн; за жовтень 2024 року сплачено 2800 грн; за листопад 2024 року сплачено 4800 грн; за грудень 224 року сплачено 6200 грн. Згідно з наданими квитанціями відповідач перераховував кошти на позивачеві: у жовтні 2023 року - 12 045,22 грн; у листопаді 2023 року на загальну суму 19 874,38 грн; у грудні 2024 року - 43 040 грн; у лютому 2024 року - 16 517, 59 грн; у березні 2024 - 5 015,08 грн; у квітні 2024 року - 7 035,18 грн; у червні 2024 року - 17 462,31 грн; у жовтні 2024 року - 4 020,10 грн. Водночас позивач заперечує переказ цих коштів на утримання дитини та зазначає, що вказані перекази здійснюється для погашення заборгованості за договором на придбання автомобіля, яким користується відповідач, однак кредит оформлений на відповідача. З наданих довідок Пенсійного фонду України слідує, що відповідач офіційно не працює та не отримує доходів. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (стаття 13 ПК України) При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, згідно з статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру доходів відповідача за час, що передував зверненню позивача із позовом у цій справі, такі докази не надані відповідачем на підтвердження його доводів про необґрунтованість розміру аліментів та позивачем на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, клопотань про витребування відповідних доказів позивач не заявляла. Як свідчать матеріали справи відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованою 21 грудня 2017 року, підстава набуття: договір купівлі-продажу майнових прав № Щ3/151К від 20 серпня 2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас суд враховує, що вказане майно відповідачем набуто до народження дитини. Наявності у відповідача іншого майна судом не встановлено і сторонами не доведено. Відповідач не спростував, що він є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надав. Також відповідач не надав доказів про наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, яких він повинен утримувати, а тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оцінивши у сукупності доводи сторін та надані ними докази, враховуючи вік дитини, розмір прожиткового мінімуму на її утримання, відсутність у матеріалах справи доведених відомостей про порядок утримання дитини та спосіб її життя, суд вважає, що аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 6 000 гривень будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини, відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню умов життя, необхідних для розвитку дітей в межах своїх здатностей і фінансових можливостей. За змістом пункту 1 частини першої статі 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial