Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 140\~000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.07.2023 нею було здійснено грошовий переказ на суму 140 000 гривень 00 копійок через додаток Приват24, отримувачем якого є [PERSON] . Вказаний платіж мав бути адресований її чоловіку військовослужбовцю, [PERSON] , на номер рахунку [NUMBER] (IBAN: [NUMBER] ). Натомість, транзакція пройшла і після того, як кошти не опинились на рахунку належного отримувача вона звернулась до банку для врегулювання цього питання. 20.07.2023 вона повідомила АТ КБ «ПриватБанк» шляхом зв?язку зі співробітниками банку у чаті за допомогою месенджера "Viber". 21.07.2023 було подано заявку на повернення коштів за помилково надісланим платежем на картку третьої особи N?57289159. Процедура повернення коштів передбачала зв?язок співробітників банку із відповідачем, домовленість про повернення безпідставно отриманих грошових коштів та безпосередньо перерахування, або особисто отримувачем, або через банк. 24.07.2023 статус розгляду заявки на повернення коштів за помилково надісланим платежем оновився, внаслідок чого стало відомо, що відповідач відмовився здійснювати повернення й не дав згоди на передавання номера телефону. 11.08.2023 було сформовано нову заявку (по загальним питанням) N?15804292, що стосувалась конкретизації процедури повернення коштів та можливих варіантів примусового стягнення. 13.08.2023 було надано відповідь, в якій вказувалось, що спроби зв?язатись з відповідачем не були успішними, а тому дозволу на повернення банк не отримав. Разом із цим, банк зазначив, що примусове списання коштів є неможливим. У зв`язку з тим, що в позасудовому порядку вирішення питання про повернення коштів не видалось можливим, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ухвали суду 16.07.2024 відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, з урахуванням положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. 17.12.2024 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Із платіжної інструкції АТ КБ « ПриватБанк» № Р24А1461078789D9130 від 17.07.2023, час 15.29, вбачається, що [PERSON] було здійснено переказ власних грошових коштів у сумі 140\~000,00 гривень на рахунок [PERSON] ( а.с.14). Вказана обставина підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по карті [PERSON] , відповідно якої 17.07.2023 о 15.29 з рахунку позивачки проведена операція: переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват24, одержувач [PERSON] , сума валюти операції - 140\~000,00 грн ( а.с. 21). Із наданих скріншотів переписки з PrivatBank вбачається, що позивачка звернулась до Банку із запитом про вирішення питання про повернення помилково направлених коштів у сумі 140\~000,00 грн, які вона мала намір переказати на рахунок свого чоловіка , але виникла помилка ( «заглючив телефон»)( а.с. 17). 21.07.2023 подано заявку на повернення коштів за помилково надісланим платежем на картку третьої особи N?57289159. 24.07.2023, статус розгляду заявки на повернення коштів за помилково надісланим платежем оновився із зазначенням « закрита»( а.с. 18). 11.08.2023 сформовано нову заявку (по загальним питанням) N?15804292, відповідно якої банк 13.08.2023 повідомив, що звернення з приводу повернення платежу від 17.07.2023 розглянуто та вказано « На жаль, ми не змогли зв`язатися з одержувачем для отримання дозволу на повернення. Банк не має права списати кошти примусово, рекомендуємо звертатися у правоохоронні органи для вирішення питання з помилковим одержувачем» ( а.с. 19). Відповідно до листа від АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-230813/172 від 15.08.2023, [PERSON] повідомлено, що за коректність зазначених платником даних відповідає саме платник, банк не може примусово списати кошти з рахунку отримувача. Повідомлено, що відповідно до п.3 ст. 88 ЗУ « Про платіжні послуги» примусове повернення коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку. Також зазначено, що Банк не зміг зв`язатись із одержувачем для отримання дозволу на повернення коштів. Самостійно Банк не має права списати кошти ( а.с. 20). Згідно з ч.ч. 1,2 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, обов`язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст.\~1213\~ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої та другої статті 509ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами\~цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до статті 1213ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей1212,1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються\~до позадоговірних зобов`язань. У своїй позовній заяві позивачка наголошує, що кошти у розмірі 140\~000 грн були перераховані нею помилково, без будь-якої правової підстави для цього. Вказаних обставин відповідачем не спростовано, не надано доказів існування договірних відносин з позивачем. \~ \~ \~ \~ Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, із відповідача підлягають стягненню витрати позивачки зі сплати судового збору. Позивачка також просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13\~145,00 грн. Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Нормами ч.ч.2,3,4статті 137ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті впорядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позовута (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії:\~договору про надання правової допомоги № 22/08-23-БН від 22.08.2023, акт приймання наданих послуг за Договором № 22/08-23-БН від 22.08.2023. Вказані докази є належними та підтверджують витрати позивачки на професійну правничу допомогу. Суд не бере до уваги докази на а. с. 27 та 28, як підтвердження сплати коштів за професійну правову допомогу, оскільки із довідки Ощадбанку вбачається, що операція із перерахування коштів у сумі 13143,00 перебуває в статусі обробки, а скріншот екрану телефону не містить реквізитів, які б вказували хто є платником та одержувачем. Разом із тим, суд бере до уваги позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, відповідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. За вказаних обставин із відповідача підлягають стягненню на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved