Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

До Козівського районного суду Тернопільської області надійшов позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі Кредитного договору (оферти) №10.03.2024-100002730 від 10.03.2024 відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 (один) % за 1 (один) день користування кредитом строком на 140 днів. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми кредиту та дорівнює 1650,00 грн, нараховується та обліковується в день видачі кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов Договору. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав. Позивач вказує, що за відповідачем станом на 27.07.2024 обліковується заборгованість у загальному розмірі 30800 грн, яка складається із заборгованостей за тілом кредиту, процентами, комісією, а також відповідачу як позичальнику позивачем нараховано неустойку. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 30800 грн та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 21.10.2024 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що повідомлено сторони та роз`яснено їм права, передбачені ст.178-180, 191, 193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. Відповідачеві вказаною ухвалою надано можливість подати відзив у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Того ж дня ухвалу доставлено відповідачеві в електронний кабінет. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному ст.43, 49, п.2 ч.8 ст.\~128 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 15.11.2024 на 12 год. 00 хв., прибув відповідач [PERSON] , повідомив, що він отримав позовну заяву із додатками, також він після роз`яснення йому у судовому засіданні його процесуальних прав та обов`язків заявив, що просить відкласти судовий розгляд, оскільки бажає скористатися правничою допомогою. Протягом визначеного судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.10.2024 п`ятнадцятиденного строку відзив на позовну заяву відповідач не подав. Разом з тим, 23.11.2024 відповідачем подано за допомогою системи «Електронний суд» відзив, котрий надійшов до суду 25.11.2024. Оскільки позивачем пропущено строки подання відзиву, а відзив не містить клопотання про поновлення вказаних пропущених строків, та у ньому не наведено даних щодо поважності причин їх пропуску, суд застосовує до відзиву положення, передбачені частиною 8 статті 178 ЦПК України. В судове засідання, призначене на 09.12.2024 на 11 год. 30 хв., відповідач не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав. Позивач у позовній заяві просив судовий розгляд проводити у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 14 ст.\~7, ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності 64.92 - інші види кредитування. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного кредитного договору від 10.03.2024\~\~№10.03.2024-100002730 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» надано суду відомості щодо ідентифікації клієнта через систему BANK-ID [PERSON] з хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитора заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Згідно із Заявкою кредитного договору №10.03.2024-100002730 від 10.03.2024 відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору від №10.03.2024-100002730 від 10.03.2024, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Відповідач у п. 17 Заявки погодився з тим, що способом його ідентифікації та верифікації є отримання позивачем ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ та надав позивачу реквізити свого електронного платіжного засобу для надання йому коштів за договором 5375-41XX-XXXX-8000. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). Відповідно до пунктів 6.5 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник зобов`язався забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати фінансовий номер телефону, та/або платіжний засіб та/або поточний рахунок, зазначений у даному договорі. Позичальник несе ризик та негативні наслідки втрати, незаконного володіння, технічного перехоплення інформації, тощо, вибуття з володіння мобільного телефону позичальника (зокрема, відповідної SIM-карти) та/або платіжного засобу. Ризик і всю відповідальність за несанкціоноване використання фінансового номеру телефону та/або платіжного засобу несе виключно позичальник. Будь-яку особу, яка використала такі засоби, кредитор безумовно вважає позичальником, і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності. Матеріалами справи підтверджено, що 10.03.2024 у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також відповідно до Закону «Про електронну комерцію», Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] строком на 140 днів уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі №10.03.2024-100002730 на суму 11 000,00 грн зі сплатою відсотків в розмірі 1% за 1 день за фіксованою незмінюваною процентною ставкою. Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку, указану ним у вищевказаній Заявці, що підтверджується платіжним документом, наявним у матеріалах справи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15ц), виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Також, зважаючи на зазначену правову позицію Верховного Суду, суд бере до уваги наявність у матеріалах справи доказів про фактичне (реальне) отримання відповідачем кредитних\~коштів, оскільки, як встановлено судом із дослідженої квитанції LIQPAY №2435922460 від 10.03.2024, грошові кошти у розмірі 11000,00 грн. були перераховані на картковий рахунок, який був зазначений відповідачем при укладенні договору, про що свідчить зазначення номера картки у квитанції. Згадана квитанція є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254\~(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), та підтверджує належне виконання своїх зобов`язань зі сторони кредитодавця. Крім того, у даній квитанції тотожні ID-платежу номер кредитного договору та інші реквізити. Отже згадана квитанція (по кредитному договору) є належним доказом щодо перерахування позивачем коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання позивачем взятих на себе обов`язків із надання кредитних коштів. Суд також бере до уваги, що позивач не є банківською установою та здійснює перерахування кредитних коштів на вже відкритий рахунок та картку, зазначену позичальником при заповненні даних на сайті для отримання кредиту. Позивачем надані докази перерахування відповідачеві як позичальнику кредитних коштів за допомогою АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем не спростовано отримання таких коштів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам указаного Закону, є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору, а отже є належним та допустимим доказом. Суд погоджується, що в пункті 3 умов Договору, а саме у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №10.03.2024-100002730 (кредитної лінії), а також в пункті 3 заявки кредитного договору №10.03.2024-100002730 (кредитної лінії), тобто в документах, підписаних [PERSON] , з якими він ознайомився при укладенні договору, чітко встановлено строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. Аналогічна інформація міститься у графі «Строк кредитування» Паспорта споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма)), що підписаний [PERSON] під час укладення договору ідентифікатором. Окремо від цього у пункті 5 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №10.03.2024-100002730 (кредитної лінії), а також в пункті 5 заявки кредитного договору №10.03.2024-100002730 (кредитної лінії), тобто в документах, підписаних [PERSON] , міститься інформація про «Період користування кредитом», котрим є кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі «черговий період»), тобто період, призначений для сплати процентів. Проценти позивачем за умовами договору нараховувалися саме в межах 140-денного строку кредитування, тобто до 27.07.2024, що цілком узгоджується із правовою позицією, закріпленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми права. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (статі 205, 207 ЦК\~України). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). З цього суд робить висновок про доведеність того, що відповідачем укладено та підписано договір із позивачем. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК\~України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. Матеріали справи\~свідчать про\~те,\~що Заявка\~кредитного договору\~№10.03.2024-100002730\~від 10.03.2024,\~Пропозиція про\~укладення кредитного\~договору (оферта),\~які складовими\~Договору,\~а також\~Паспорт споживчого\~кредиту,\~були підписані\~відповідачем одноразовим\~ідентифікаторам (А455),\~надісланими смс-повідомленням\~на належний\~відповідачу фінансовий\~номер телефону\~ [NUMBER] . Усі умови договору послідовно передбачені та погоджені відповідачем у Паспорті споживчого кредиту, Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявці на укладення кредитного договору, Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) Договору. Указані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 10.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір №10.03.2024-100002730 від 10.03.2024, в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором 140-денний строк, тобто до 27.07.2024, заборгованість не повернув. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною першої\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За пунктом 6.1 кредитного договору від 10.03.2024 №10.03.2024-100002730 позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредит, сплата процентів, комісії у - до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Отже, сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. При вирішення позовних вимог в частині стягнення комісії в сумі 1650 грн суд керується таким. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі\~Правила). Відповідно до пункту 5 Правил, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супровідних послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Згідно з додатком 1 до Правил передбачена методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача,\~тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Додатком 2 до Правил до платежів за додаткові та супровідні послуги банку віднесено, у тому числі, комісії. Правила розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредиту (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, провадження№ 14-44цс21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) указано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. За таких обставин, суд, враховуючи наведені положення Закону України «Про споживче кредитування» та правову позицію Великої Палати Верховного Суду Так, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача визначеної в договорі комісії в розмірі 1650 грн підлягають до задоволення. У пункті 10.1. кредитного договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер його телефону, вказаного при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Отже, позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, комісію не оплатив. Унаслідок цього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», а саме: за кредитним договором від 10.03.2024 №10.03.2024-100002730 у загальному розмірі 30800 грн, яка складається із 11000 грн - заборгованості за кредитом, 15400 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом. Крім того, утворилась заборгованість зі сплати комісії 1650 грн. Також за порушення умов кредитного договору позичальником кредитодавцем нараховано неустойку в розмірі 2750 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки, суд враховує, зокрема, що пункт 6.1. Закону України «Про споживче кредитування» передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Заборонялося збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширювалися, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установлювалося, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягали списанню кредитодавцем. Даний пункт виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». На підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Отже, застосовуючи редакцію Закону України «Про споживче кредитування», чинну на момент виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки підлягають до задоволення. При вирішення спору у даній справі суд врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.12.2020 у справі №561/77/19, провадження №61-20799 св19, під час вирішення тотожного спору за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у якості позивача. Позивачем доведено позовні вимоги, а відповідачем не надано до суду обґрунтованих заперечень проти позову та доказів на підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що підлягають задоволенню. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 10.03.2024-100002730 від 10.04.2024, яка в сукупному розмірі складає 30800 грн 00 коп., з яких: 11000 грн - заборгованість за кредитом, 15400 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1650 грн - заборгованість зі сплати комісії 1650 грн, 2750 грн неустойка. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір у розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду, підлягає стягненню із відповідача.

Outcome: approved