Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

19.07.2024 представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 14 вересня 1976 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] »), [INFO] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 831. Під час подружнього життя сторони у справі набули нерухоме майно, що наразі перебуває у статусі спільної сумісної власності подружжя, а саме - квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377717849 від 08.05.2024, за час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем відповідачка 28.07.2015, на підставі Договору купівлі-продажу № 1031, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Федорякою О.С., придбала у власність квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 689591232103), загальною площею квартири - 44, 3 кв.м., житловою площею - 27,4 кв.м., кількість кімнат - 2. Право власності відповідачки на вказаний об`єкт нерухомості складає 100 % (розмір частки - 1/1). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08.05.2024 №201-20240508-0007760795 оціночна вартість вищезазначеної квартири становить 858 801,03 грн. В подальшому, відносини між подружжям погіршились, сторони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з підстав відсутності взаєморозуміння та підтримки між ними в ситуації, коли внаслідок тяжкого захворювання (інсульту) позивач з 01.07.2022 опинився в безпорадному стані та потребував постійної допомоги та догляду під час лікування та реабілітації. Натомість, відповідачка подібний догляд і утримання позивачу всупереч вимогам сімейного законодавства та моральних засад українського суспільства надавати відмовилась. Оскільки вказане майно було придбане в період її перебування шлюбу сторін, обидві сторони зареєстровані та проживають у вищевказаній квартирі, вона належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому, просив у судовому порядку визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] , спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 44, 3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., оціночною вартістю 858 801,03 грн та в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 44, 3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., оціночною вартістю 858 801,03 грн, судові витрати покласти на відповідачку.Також, представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, мотивуючи тим, що майновий стан позивача не дозволяє своєчасно сплатити в повному обсязі судовий збір у розмірі 4294,00 грн, оскільки останній є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 4100,00 грн на місяць, має значний перелік захворювань, потребує постійного стороннього догляду та лікування та розмір судового збору є для нього занадто обтяжливим. 22.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44, 3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 689591232103), до моменту набрання рішенням у справі №357/10194/24 законної сили, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . 23.09.2024 судом, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, відстрочено [PERSON] сплату судового збору, пов`язаного з розглядом справи, про поділ майна подружжя, до ухвалення судового рішення у справі, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.10.2024 - 09:30 год. 23.10.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено 21.11.2024 - 09:30 год, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. 29.10.2024 представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив прийняти дану заяву та викласти позовні вимоги в наступній редакції, а саме визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,3 кв.м., спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 44, 3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., оціночною вартістю 858 801,03 грн. 21.11.2024 ухвалами суду, які занесені до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача та уточнені позовні вимоги, як зміна предмету позову, визнано явку позивача [PERSON] в судове засідання обов?язковою, задоволено клопотання представника відповідача, про виклик та допит свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 16.12.2024 - 15:00 год. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 03.12.2024 представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, подав до суду заяву, в якій зазначив, що [PERSON] просить розгляд справи провести без його участі та за обов`язкової участі уповноваженого представника, оскільки змушений був залишити місце свого постійного проживання, у зв`язку з негативними стосунками у родині, зокрема, з відповідачкою, та з 08.11.2024 проживає в геріатричному відділенні Таращанського геріатричного пансіонату на повному державному утриманні. Крім того, останній внаслідок похилого віку та перенесених захворювань потребує постійного стороннього догляду та обмежений у вільному пересуванні внаслідок загальної фізичної слабкості. Також, надав письмову заяву [PERSON] , в якій останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також, підтвердив, що особисто та власноручно уклав договір про надання правової допомоги №3/05/2024 від 03.05.2024 з адвокатом Зайцевим В.С. та ініціював подання даного позову, уповноваживши адвоката на підготовку, підписання та подання такого позову. Представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, 16.12.2024 подав до суду заяву, в якій просив судові витрати залишити за позивачем, без відповідного відшкодування. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову та подала до суду відповідну заяву. Представник відповідача, адвокат Дульдієр Олександр Петрович, у судовому засіданні позовні вимоги визнав та підтримав думку відповідачки, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 14 вересня 1976 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 831. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377717849 від 08.05.2024, 28.07.2015 на підставі Договору купівлі-продажу №1031, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Федорякою О.С., за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 689591232103), загальною площею - 44, 3 кв.м., житловою площею - 27,4 кв.м.. Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (а.с. 4-6, 7, 8) та визнаються відповідачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером, отримує пенсію за віком, з 08.11.2024 проживає в геріатричному відділенні Таращанського геріатричного пансіонату на повному державному утриманні, внаслідок перенесених захворювань потребує постійного стороннього догляд, адже останній має діагноз: внутрішньо-мозковий крововилив в головний мозок в таламусі справі з інтравентрикулярним поширенням від 01.07.2022, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-17, 74-77). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08.05.2024 №201-20240508-0007760795 (а.с. 9), оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 858 801,03 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно із ч.1, ч.6, ч.9, ч.10 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 68, 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Ч. 2 ст. 70 СК України встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, конструкція ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №686/23104/17. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що майно набуте в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а саме: квартира загальною площею 44,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач не оспорює презумпцію спільності права власності на вищевказане майно, не заперечує право позивача на 1/2 частину вказаної квартири, тому, дане майно підлягає поділу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову. Позивачу [PERSON] ухвалою суду від 23.09.2024 відстрочено сплату судового збору у розмірі 4294,00 грн, до ухвалення судового рішення у справі, однак, позивач станом на 16.12.2024 судового збору не сплатив. Таким чином, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, з неї стягуються судові витрати у розмірі 2147,00 грн (50 % судового збору) на користь держави.

Outcome: approved