Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІЗІ КРЕДИТ" звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] \~ та просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором №369471 від 19 лютого 2024 у розмірі 4330,00 грн, з яких: 2829,50 грн складає заборгованість з повернення суми кредиту та 1500,50 грн - сума процентів за користування кредитом, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2024 року між сторонами укладено кредитний договір №369471, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачу в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 3 000,00 грн, а відповідач прийняла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти з користування кредитом відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі. Кредит надано в готівковій формі у національній валюті на строк 6 платежів кожні по 14 днів. Укладення кредитного договору було здійснено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Зважаючи на те, що у Відповідача станом на 19 лютого 2024 року була наявна заборгованість за попереднім активним кредитом у розмірі 659,71 грн., після укладання Кредитного договору №369471 до нього було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони погодили, що сума грошових коштів у розмірі 659,71 грн. спрямовується на погашення заборгованості позичальника за рефінансованим договором автоматично під час видачі кредитодавцем суми кредиту, без проведення додаткових розрахунків між сторонами, а після погашення заборгованості за рефінансованим договором, фактично отримана позичальником сума грошових коштів складає 2340,29 грн. Таким чином, з урахуванням Додаткової угоди №1 до Кредитного договору №369471 від 19.02.2024, 3 000,00 грн були розподілені наступним чином: 659,71 грн. були зараховані в рахунок погашення попереднього кредитного договору, а 2340,29 грн. були отримані відповідачем на платіжну картку, вказану відповідачем в Особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Усі документи, які входять до складу кредитної справи, підписані сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", на що відповідач надала свою згоду. Сукупна вартість кредиту, згідно з умовами Кредитного договору становила 4770 грн. Згідно з графіком платежів, останній платіж відповідач мала сплатити 13 травня 2024 року. З боку відповідача здійснено один платіж на суму 440,00 грн. на погашення заборгованості. Зазначена сума була зарахована таким чином, що перший платіж з шести за графіком платежів вважається сплаченим частково на суму 440 грн. (при повному розмірі платежу 795 грн.) При цьому, відповідач навіть не повернула отриману від позивача суму кредиту. Таким чином, здійснюючи оплати на погашення заборгованості, відповідач власними діями підтвердила факт укладення договору та наявності зобов`язання щодо погашення заборгованості перед позивачем. Отже відповідач порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача утворилася прострочена заборгованість в сумі 4330 грн., з яких 2829,50 грн. складає заборгованість з повернення суми кредиту та 1500,50 грн. - сума процентів за користування прав, свобод чи інтересів. До початку розгляду справи від представника позивача Мазура В.І. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлений своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Як визначено ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 19 лютого 2024 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] на підставі заяви останньої про видачу кредиту (.с.5-6), укладено кредитний договір №369471 (а.с.8-13) відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 3000 грн. на строк 6 періодів кожен з яких визначається як 14 календарних днів. Загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору становить 4770 грн., яка складається із загального розміру кредиту 3000 грн. та загальних витрат за кредитом 1770 грн. Згідно п. 2.9 кредитного договору, сплата суми кредиту та процентів позичальником здійснюється в національній валюті України шляхом внесення належних платежів у готівковій формі до каси кредитодавця або зарахування (перерахування) грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця через банківську установу, внесення належної суми через платіжний термінал мереж Сity24, 2click, iBoх або через термінал самообслуговування АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на веб-сайті кредитодавця. Згідно з п. 3.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язалася повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором та Графіком платежів. Згідно п. 6.12.2 кредитного договору, цей договір підписаний електронним підписом позичальника та електронним підписом кредитодавця і кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу. Сторони усвідомлюють, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором та кваліфікаційний електронний підпис мають таку саму юридичну силу як і власноручний підпис відповідної сторони. Отже, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, що підтверджується довідкою від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАТОВИЙ ДІМ», надавача платіжних послуг відповідно до законодавства України, яке здійснило зарахування грошових коштів на платіжну картку Відповідача (а.с.15). Згідно з деталізацією нарахувань та обліку платежів за Кредитним договором (а.с.16) відповідачем було проведено лише один платіж 04 березня 2024 року на загальну суму 440 грн. Вказана сумі була зарахована таким чином, що перший з шести платежів за Графіком платежів вважається сплаченим частково (при повному розмірі платежу, який сторони узгодили 795 грн.). Загальна ж сума, яка не залишилася виплаченою, становить - 4330 грн. (а.с.15). \~ \~ \~ \~Так, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно із ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Аналізуючи вищенаведене, судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, відповідач [PERSON] допустила несвоєчасне внесення сум для погашення отриманого кредиту. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Отже, аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону дає підстави для обґрунтованого висновку, що оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором у встановлені ним строки не виконала, то з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по кредиту. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4330,00 грн, з яких: 2829,50 грн складає заборгованість з повернення суми кредиту та 1500,50 грн - сума процентів за користування кредитом (а.с.16). При цьому, відповідач [PERSON] не заперечила наявності означеної суми заборгованості та не представила жодних належних та допустимих доказів в підтвердження того, що нею було здійснено платежів на більшу суму, ніж ту, яку зазначає позивач. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн., про що свідчить платіжна інструкція №000018621 від 03 жовтня 2024 року (а.с.4). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved