Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення\~ у справі можливо\~ постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 10.06.1993р. (2 співвласників); копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія витягу від 18.01.2022р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (щодо [PERSON] ); копія витягу від 18.01.2022р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (щодо [PERSON] ); копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія звіту від 08.10.2024р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 10.06.1993р. відповідачу на праві спільної сумісної власності із його нині померлою матір`ю [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . У 2013 р. між позивачем та [PERSON] і [PERSON] (вже нині померлою) була досягнута домовленість про купівлю-продаж належної йому та матері квартири [ADDRESS] , сторони досягли усної домовленості щодо купівлі-продажу нерухомості, письмово вони цей договір не оформлювали. Тоді ж позивач оплатив вартість придбаної квартири, а відповідач та [PERSON] передали нерухомість, ключі, документи на квартиру (які були в них в наявності). У майбутньому відповідач та [PERSON] пообіцяли позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаною квартирою, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача та [PERSON] , однак вони від посвідчення договору ухилялись, на прохання позивача про зустріч не реагували, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін., а потім це стало взагалі неможливо у зв`язку із смертю [PERSON] . Незважаючи на це, з 2013р. відповідач, його матір (за життя) у спірній квартирі не з`являлись, їхніх речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивача вони не пред`являли. В даний час позивачу невідомо, де зареєстрований за місцем мешкання відповідач, будь-яка інформація про нього відсутня. Отже, з 2013р. квартира цілком перейшла у володіння та розпорядження позивача, він утримує її, розпоряджається доглядом за нею, зв`язатися із відповідачем будь-яким чином в даний час неможливо. Незважаючи на це, позивач фактично, відкрито володіє нерухомістю в цілому, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2013р. і до теперішнього часу, він користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивача відповідачем. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право на вищевказану квартиру з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Як було встановлено судом, позивач у справі у 2013р. досягнув домовленості із відповідачем та [PERSON] щодо купівлі-продажу квартири. Договір купівлі-продажу у письмовому порядку він із відповідачем та [PERSON] не укладав, однак всі документи на квартиру останні йому передали, саму нерухомість також. У 2013р. відповідач разом із [PERSON] виїхали зі спірної житлоплощі, питання про утримання відповідної нерухомості перейшло до позивача, участі у сплаті комунальних послуг та квартплати відповідач та [PERSON] не приймали. Вже більше 11 років позивач утримує квартиру, доглядає за її технічним станом та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачем щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням квартири, немає. Виходячи із ситуації, що склалася в даній справі, вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку набувальної давності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~4\~ст.\~344\~ЦК України\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, з 2013р. по теперішній час він безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, використовує її за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачем квартирою відповідач не пред`являв до нього жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації), документів на неї, не брав участі в утриманні квартири та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач до судового засідання не явився, відзиву на позов не надав. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою (що належить відповідачу та право до якого в порядку спадкування могло перейти після смерті [PERSON] , як до спадкоємця за законом першої черги) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником квартири, сплачував комунальні платежі за її утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира цілком з законних підстав перейшла у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved