Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач, АТ Акцент-Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23 листопада 2020 року [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Згідно Умов та Правил, підписання Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Отже, право Банку встановити будь-який розмір Кредитного ліміту, а обов`язок відповідача безумовно прийняти встановлений банком розмір кредитного ліміту. Встановивши кредитний ліміт у розмірі 35 000,00 грн. та в подальшому збільшивши його до 134 400,00 грн., АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач порушив умови договору. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором щодо регулярного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, відповідач станом на 16 травня 2024 року має заборгованість у загальному розмірі 224 493,45 грн., яка складається з: 134 340,87 грн. заборгованість за кредитом; 90 152,58 грн. заборгованість по відсоткам; 0,00 грн. заборгованість по штрафам. В зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 224 493,45 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3 367,40 грн. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2024 року по даній цивільній справі було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом Акціонерного Товариства\~«Акцент-Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 жовтня 2024 року на 10 год. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2024 року повернуто до стадії підготовчого провадження у справі № 569/10410/24 за позовом\~\~Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 11.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Мартиновим О.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 23\~листопада 2020\~року відповідач\~підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк». Однак, договір у вигляді Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку він не підписував. За відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29\~березня 2024\~року у справі № 336/1265/21. З урахуванням вказаної правової позиції та обставин цієї справи, надані банком документи не містять доказів того, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом. Разом з цим, з наданої позивачем виписки вбачається, що відповідачем протягом періоду з 23 листопада 2020 року (дата написання анкети-заяви) по 16 травня 2024 року (дата, станом на яку визначено розмір заборгованості банком) здійснено витрат на суму 134 340,87 грн. Протягом періоду з 23 листопада 2020 року по 16 травня 2024 року на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 136 096,30 грн., до якої входять поповнення, здійснені відповідачем. Вказує, що з наведеного слідує, що суму тіла кредиту погашено відповідачем повністю і переплата становить 1 755,43 грн. на користь відповідача. В зв`язку з цим, просить в задоволенні позову відмовити і стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 22 000,00 грн. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом Акціонерного Товариства\~«Акцент-Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 листопада 2024 року на 10 год. 45 хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити. Представник відповідача адвокат Мартинов О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити. Заслухавши думку представника відповідача адвоката Мартинова О.Ю., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст.\~526\~ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч.ч\~1,\~2 ст.\~207\~ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч\~1,\~2 ст. 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.\~1\~ст.\~634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». Зауваження позивача про наявність підписаного паспорту споживчого кредиту не може слугувати доказом досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов кредитного договору, оскільки правова позиція, сформована у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) виснує, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2020 року відповідач шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. За змістом анкети-заяви її підписанням клієнт погоджується, що згідно зі статтею 634\~ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет, які разом становлять договір банківського обслуговування. Але, роздруківка витягу Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, банк не пересвідчився, чи дійсно клієнт зробив таку роздруківку та ознайомився зі вказаними документами. Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та обставин цієї справи, надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять доказів того, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом. Разом з цим, в матеріалах справи серед іншого міститься довідки про картку відповідача і про кредитний ліміт, виписка про рух коштів по рахунку відповідача. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно пунктів 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, у виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком відповідача, в т. ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом, погашення ним заборгованості, поповнення свого рахунку, перекази коштів третім особам та зарахування кошів на його картки від третіх осіб. Виписка, яка наявна в матеріалах справи саме і доводить отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі. Натомість, договірні відносини є підтвердженими лише щодо фактичного використання відповідачем кредиту, але щодо інших умов, зокрема, щодо комісій, відсотків, порядку погашення та списання кошів з рахунків відповідача, або погашення заборгованості за відсотками та комісіями за рахунок кредиту із подальшим зарахуванням цих коштів знову у тіло кредиту, погодження у письмовій формі між сторонами не відбулось. Не може бути взято до уваги і паспорт споживчого кредитування, на якому також наголосив представник банку як на доказ погодження вказаних умов. Зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту і згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 393/126/20, підписання споживачем паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До того ж, Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить посилання на паспорт споживчого кредиту як складову договору. За вказаних обставин, посилання в позовній заяві на те, що істотні умови договору (процентна ставка за користування кредитними коштами, комісії, порядок списання чи погашення кредиту) погоджено між сторонами підписаними відповідачем документами, є безпідставними. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача процентів за користування кредитом та комісії, яка нараховувалась банком та погашалась за кошти відповідача (заборгованість відсутня), оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому підлягає перевірці тільки те, чи має відповідач непогашене тіло кредиту. Саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти. Починаючи з дати підписання анкети від 23.11.2020 року банк видав відповідачу банківську картку № [NUMBER] строком дії до 07/27. З наданої позивачем виписки вбачається, що відповідачем протягом періоду з 23 листопада 2020 року (дата написання анкети-заяви) по 16 травня 2024 року (дата, станом на яку визначено розмір заборгованості банком) здійснено витрат на суму 134 340,87 грн. Протягом періоду з 23 листопада 2020 року по 16 травня 2024 року на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 136 096,30 грн., до якої входять поповнення, здійснені відповідачем. З наведеного слідує, що сума тіла кредиту відповідачем повернуто позивачу повністю, при цьому переплата становить 1 755,43 грн. на користь відповідача. За даних обставин, позовні вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту прав та інтересів [PERSON] , 16 вересня 2024 між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Рівненська правозахисна група» було укладено Договір № б/н про надання правничої допомоги у цивільній справі № 569/10410/24 за позовом АТ «А-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На виконання договору, [PERSON] було понесено судові витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги. Ця сума складається з\~\~вивчення документів, складання, клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, відзиву на позов та доказової бази до нього, у разі необхідності підготування та подання доказів, пояснень, тощо, забезпечення участі представника в усіх судових засіданнях суду першої інстанції. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які було понесено відповідачем становлять 22 000,00 грн., (10 відсотків ціни позову) є фіксованим, що відповідає положенням п. 28 Правилам адвокатської етики. Витрати на професійну правничу допомогу було сплачено відповідачем Адвокатському об`єднанню «Рівненська правозахисна група» у повному обсязі. Клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Згідно із\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки у\~задоволенні позову\~позивачу відмовлено,\~а тому\~судові витрати на\~професійну правничу\~допомогу у розмірі 22 000,00 грн. покладаються на позивача.

Outcome: approved