Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

22.11.2023 [PERSON] звернулася до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації половини вартості легкового автомобіля «Volvo V 40», 2001 року випуску, двигун бензиновий +газ, об`ємом 1783 см.куб. в сумі 83065,00 грн, який є спільною сумісною власністю, передачу автомобіля у власність відповідачу. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з 20.09.2014 перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі 19.02.2019 ними було придбано майно - автомобіль «Volvo V 40», 2001 року випуску, для сімейних потреб та відповідач мав намір здійснювати перевезення пасажирів. Станом на 10.11.2023 ринкова вартість вказаного автомобіля становить 166130 грн, в т.ч. ПДВ. З моменту придбання автомобіля почались сімейні негаразди. Вказаний транспортний засіб та оригінали документів на автомобіль знаходяться у відповідача. Вказаний автомобіль набутий подружжям під час шлюбу, отже є їх спільною сумісною власністю. Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 05.02.2024 відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував. Вказав, що довідка про вартість автомобіля на суму 166130 грн (про середню ринкову вартість) не відображає реальну вартість автомобіля, позивач повинен був надати висновок експерта-товарознавця з оцінки колісно-транспортних засобів, до довідки не долучена ліцензія оцінювача на право такого в даній галузі, свідоцтво підприємця на право зайняття такою діяльністю, тому довідка є неналежним доказом. Оцінювачу не надавались оригінали документів на вказаний автомобіль. В довідці не зазначено кому належить вказаний автомобіль та на кого він зареєстрований. Позивачка в позовній заяві не посилається на ч.ч. 1,4 ст.70 СК України. З періоду реєстрації шлюбу ними було придбано спільне майно - предмети домашньої обстановки і інше, яке відповідачка не вказує в позовній заяві, просить лише поділити автомобіль, не зазначивши все набуте майно на 1/2 частину якого мають право. 19.02.2024 представник позивача Стандратюк В.І. подав відповідь на відзив, в якому вказав, що ч. 3 ст. 370 ЦК України вказує, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку встановленому ст. 364 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 364 передбачає, якщо виділ частки із спільного майна є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його майна. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Стандратюка В.І. про залучення третьої особи та витребування доказів. 11.03.2024 представник позивача - адвокат Стандратюк В.І. подав до суду уточнену позовну заяву, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію половини вартості легкового автомобіля «Volvo V 40», 2001 року випуску, двигун бензиновий + ГАЗ, об`ємом 1783 см.куб. в сумі 83065,00 грн, який є спільною сумісною власністю, а вказаний транспортний засіб передати відповідачу у власність. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року позовну заяву (уточнену - нова редакція) залишено без руху. Ухвалою суду від 1 квітня 2024 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача Стандратюк В.І. в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка в порядку поділу майна подружжя просить стягнути з відповідача половину вартості автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий під час шлюбу. Зазначений автомобіль перебуває у відповідача, він має водійське посвідчення та користується ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача Стандратюка В.І. та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 20.09.2014 по 15.11.2023 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 20.09.2014, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області про розірвання шлюбу від 15.11.2023. Згідно довідки про вартість майна № 10/11-1 від 10.11.2023, виданої приватним підприємцем [PERSON] середня вартість легкового автомобіля Volvo V 40, 2001 року випуску, двигун бензиновий + ГАЗ, об`ємом 1783 см.куб., станом на 10.11.2023 становить 166130 грн. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, отримані одним з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі і гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч.ч.1-3 ст.61 СК України). В силу ч. 2, ч. 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В силу ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Велика Палата ВС у справі № 209/3085/20 вважала правильним висновок судів про те, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. В силу ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. (ч.1 ст.78 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони під час шлюбу придбали спірний автомобіль, тому він є предметом їх спільної сумісної власності. В зв`язку з розірванням шлюбу, майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Суд дійшов висновку, що спірний автомобіль слід поділити наступним чином: залишити його у власності відповідача та стягнути з компенсацію його вартості на користь позивачки. Аргументи відповідача про недопустимість довідки приватного-підприємця [PERSON] як доказу вартості спірного автомобіля, оскільки він не є фахівцем з оцінки та визначив вартість автомобіля без його огляду, та необхідність надання висновку експерта для встановлення вартості спірного автомобіля, суд відхиляє з таких підстав. Приватний підприємець [PERSON] є суб`єктом оціночної діяльності та має відповідний сертифікат Фонду державного майна України № ЕО123 від 28.04.2001, включений як оцінювач до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності №10390 від 28.08.2013, а тому в силу положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» має право на здійснення визначення вартості майна. Відповідач клопотання про проведення товарознавчої експертизи не заявляв, доказів на визначення іншої вартості спірного автомобіля суду не надав, а тому несе ризики невчинення ним процесуальних дій. В постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відтак, довідка про вартість майна, надана суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , якою визначена середня ринкова вартість автомобіля Volvo V 40, 2001 року випуску, двигун бензиновий + ГАЗ, об`ємом 1783 см.куб, є належним та допустимим доказом вартості спірного майна та взята судом до уваги при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1073,60 грн, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved