Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свою заяву тим, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, з якою 07.01.2022 року [PERSON] уклав електронний договір № 5342742 про надання споживчого кредиту на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщених на сайті, за яким відповідач отримав кредит в сумі 12 800 грн. на 30 днів до 06.02.2022 року шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] зі сплатою ним відсотків в сумі 1,90% в день. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконав, не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору в зв`язку із чим за п. 4.3 Кредитного договору останній був автоматично пролонговано на 90 календарних днів. [PERSON] не здійснював оплат, не виконав своїх боргових зобов`язань перед кредитором. 27.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.11/23-Ф, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором 5342742, про що відповідача було повідомлено. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена та складає 12 800 грн. з тіла кредиту та 25 536 грн. з нарахованих процентів, а всього 38\~336,00 грн. Оскільки до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 38\~336,00 грн., то боржник за ч. 2 ст. 625 ЦК зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 4\~216,96 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 2000,82 грн.. Також просили стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 2 147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.. Ухвалою суду від 24.10.2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, вважається належним чином повідомленим про день час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань на адресу суду від нього не надходило, правом відзиву не скористався. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1048 ЦК визначено: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. П. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Тобто, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом встановлено, що 07.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора було укладено договір про надання споживчого кредиту № 5342742, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 12 800 грн. на 30 днів до 06.02.2022 року шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] зі сплатою ним відсотків в сумі 1,90% в день. з можливістю пролонгації та авто пролонгації, що підтверджується таблицею обчислення загальної вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту (а.с.17-22) Відповідач ознайомлений із паспортом споживчого кредиту в якому міститься інформація до укладення договору про споживчий кредит, а саме ліміт кредиту, строк повернення, тип процентної ставки: фіксована, розмір процентної ставки 1, 90 (а.с.24-26). Видача ТОВ «Авентус Україна» кредиту [PERSON] у сумі 12 800 грн. підтверджується відомостями про зарахування даної суми на реквізити платіжної карти № 414951хххх0333 споживача, транзакція ІД 017079540507 (а.с.86-86 зворотній). Внаслідок внаслідок відсутності доказів проведення оплати відповідачем за умовами договору кредиту № 5342742 доведена представником позивача перед судом загальна сума боргу відповідача за таким договором становить відповідно 12 800 грн. з тіла кредиту та 25 536 грн. з нарахованих процентів, а всього 38\~336,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» 27.11.2023 року було укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до боржників, за належну оплату (а.с. 90-99) Про укладання договору факторингу відповідача було повідомлено засобами поштового зв`язку (а.с. 52). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до витягу з реєстру боржників до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право вимоги за договором № 5342742 , боржник [PERSON] , загальна сума боргу 38\~336, 00 гривень (а.с.55). Згідно із частиною 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому суд погоджується з наведеним у справі розрахунком індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 4\~216,96 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 2000,82 грн., та вважає за можливим задовольнити вказані вимоги нового кредитора. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість 44\~553, 78 гривень, яку останній повинен сплатити на користь позивача. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн.. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Ч. 3 ст. 141 ЦПК закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. підтверджуються: договором від 10.07.2023 р. про надання правничої допомоги адвокатом Столітнім М. М., де визначено, що розмір витрат на правничу допомогу відбувається у формі гонорару у фіксованій сумі (а.с.88-89); звітом про надання правової допомоги на суму 10 000 грн. за підписами сторін угоди; платіжною інструкцією від 09.09. 2024 р. про оплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» послуг адвоката в сумі 10 000 грн.(а.с. 27) Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. У зв`язку із частковим задоволенням вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», то витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Представником позивача 16 грудня 2024 року подано клопотання про відповідну зміну найменування позивача, яке підлягає задоволенню.

Outcome: approved