Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач 05.09.2024 звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнрлітньої дитини та дитини, яка продовжує начання в розмірі 1/3 від його доходів щомісячно та додаткових витрат. Позов обґрунтований тим. що 26.01.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В даному шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . 10.02.2020 року Тисменицьким районним судом шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В даний момент син є неповнолітнім та проживає із позивачкою, яка забезпечує його всіма матеріальними благами. 21.07.2021 року в інтересах дочки [PERSON] було укладено договір №2021/ КАс-14Н з Фаховим коледжем Закладу вищої освіти «Університет Короля Данила» за спеціальністю 191 Архітектура та містобудування з денною формою навчання. Донька навчається на платній формі навчання. На протязі тривалого часу відносини з відповідачем погіршилися, він зовсім не цікавиться життям дітей та не забезпечує їх фінансово. Суть даного спору полягає в тому, що за увесь період навчання позивачка самостійно несла витрати по оплаті освітніх послуг. Зокрема за навчання дочки за 2021-2025 навчальний рік було оплачено 108 900 грн. Позивачка вважає, що [PERSON] має можливість і зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку на двох дітей, так як є працездатною особою та отримує дохід. За наведених підстав позов просила задовольнити. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 08.11.2024 представник позивачки уточний позовні вимоги та просив стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходів щомісячно, аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-х річного віку в розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходів щомісячно та стягнути з відповідача 1/2 частину додаткових витрат понесених на оплату вартості навчання дочки в сумі 55 600 грн. Відповідач відзив на змінені позовні вимоги не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просив позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2002 року. Рішенням Тисменицьким районним судом від 10.02.2020 шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю (а.с.10-11). В шлюбі народилось двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.12-13). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України» на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує наявні дані про розмір доходів сторін, потреби неповнолітньої дитини щодо належного утримання. Згідно ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька,\~ інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття в розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, то суд виходить з наступного. [PERSON] на даний час виповнилось повних 18 років та згідно довідки № 447 від 27.08.2024 вона навчається на 4 курсі фахового коледжу УКД на денній формі навчання, термін навчання до 30.05.2025, стипендія не нараховується (а.с.20). У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). Доказів того, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання суду не надано, тому суд приходить до переконання, що позов в цій частині також підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивачка звернулась із позовом до суду 05 вересня 2024 року. Щодо вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на утримання доньки, то суд виходить з наступного. Як вбачається з копії договору №2021/ КАс-14П від 21.07.2021 року укладеного між [PERSON] , в інтересах [PERSON] , з Фаховим коледжем Закладу вищої освіти «Університет Короля Данила» [PERSON] здобуває освіту за спеціальністю 191 Архітектура та містобудування з денною формою навчання, загальна вартість навчання 88 200 грн. (а.с.15-16). Додатковими угодами від 30.08.2024 та 16.01.2024 збільшено вартість навчання до 116 600 грн. (а.с.18, 19). Згідно копії додаткової угоди №l від 30.08.2022р. [PERSON] зі спеціальності Архітектура та містобудування була переведена на спеціальність 022 Дизайн (а.с.17-19). За навчання [PERSON] за 2021-2025 навчальний рік було оплачено 108 900 грн., що підтверджується копіями платіжних квитанції (а.с.21-25). Але, тільки згідно квитанції від 27.08.2024 на суму 43 900 грн. платником є позивачка (а.с.21). У всіх інших квитанціях платником є [PERSON] (а.с.22-25). Отже, вказані квитанції не підтверджують факту понесення витрат по оплаті вартості навчання саме позивачкою та не враховуються судом в загальну суму додаткових витрат. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Звертаючись із даним позовом до суду позивачка просила про стягнення з відповідача половини додаткових витрат на утримання доньки, понесених у зв`язку із навчанням у Фаховому коледжі Закладу вищої освіти «Університет Короля Данила». Позивачкою належними та допустимими доказами доведено факт понесення нею витрат в сумі 43 900 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.21). Тому з відповідача слід стягнути половину таких витрат в сумі 21 950 грн. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 3633,60 гривень судового збору, за три позовні вимоги, на користь держави. На підставі ст. 180-182, 185, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial