Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.11.2023 у розмірі 24241,49 грн. станом на 27.08.2024, а також судові витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2023 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Та відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у «Акцент-Банку» разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «Акцент-Банк» зобов`язання за договором та угодою виконані в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.08.2024 має заборгованість у розмірі 24241,49 грн. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, в добровільному порядку заборгованість не погашає, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. 10.12.2024 року представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. надала відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є не обґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Крім того, в позовній заяві зазначається, що АТ «АКЦЕНТ БАНК» нараховує відсотки за користування кредитом. Однак, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позичальником Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також звертають увагу суду, що банківська карта, зазначена в договорах, ніколи не належала [PERSON] . Відповідач особисто не отримував кошти у розмірі 18 918, 62 грн від АТ «АКЦЕНТ БАНК». Внаслідок протиправних дій, шахраї від імені [PERSON] зареєструвалися в інформаційно-телекомунікаційній системи АТ «АКЦЕНТ БАНК». Вважають, що права [PERSON] були порушені під час укладення кредитного договору №б/н від 26.11.2023 р., порушення полягало у тому, що була порушена свобода волевиявлення на укладення кредитних договорів, тобто шахраї, проти волі уклали кредитні договори та отримали грошові кошти від імені відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник відповідача надала заяву про розгляд справи у відсутність відповідача. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 26.11.2023 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в А-Банку (а.с.7). Згідно довідки за картами [PERSON] відкрив рахунок та отримав картки № [NUMBER] строком дії до грудня 2031 року, № [NUMBER] строком дії до грудня 2031 року, № [NUMBER] строком дії до грудня 2031 року(а.с.15). Довідкою за лімітами підтверджується встановлення та зміна кредитного ліміту відповідача за період з 26.11.2023 року по 27.08.2024 року(а.с.16). Відповідно до виписки по картці та розрахунку заборгованості, станом на 27.08.2024 року виникла заборгованість у розмірі 24241,49 грн.(а.с.12-14). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені кредитним договором № б/н від 26.11.2023 станом на 27.08.2024, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 18918,62 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] . Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам, суд зазначає наступне. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за кредитним договором № б/н від 26.11.2023 нараховувались за період з 26.11.2023 по 25.08.2024 виходячи із процентної ставки (поточної) у розмірі 44,4 % та процентної ставки (простроченої) у розмірі 88,8 %. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі розмір і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.11.2023 позивач посилається на умови кредитування по кредитній карті «Зелена» та Тарифи по картці «Зелена», як невід`ємні частини договору. При цьому, доказів на підтвердження того, що саме ці умови кредитування по кредитній карті «Зелена» та Тарифи по картці «Зелена» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати заборгованості по процентам за користування кредитом, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування не надано. До вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому неможливо застосувати, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.11.2023) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови кредитування по кредитній карті «Зелена» та Тарифи по картці «Зелена» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Судом встановлено, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 26.11.2023 не містить обумовленого розміру процентної ставки, яку позивач просить стягнути з відповідача. Суд не бере до уваги як доказ встановлення розміру відсотків Паспорт споживчого кредиту, оскільки він є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеним у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості за кредитом перед позивачем. Видана відповідачу кредитна картка давала змогу оплачувати товари та послуги в кредит. Для кожної кредитної картки банк резервує певну суму коштів кредитний ліміт, а власник сам обирає якою сумою користуватися. У межах кредитного ліміту клієнт може здійснювати безготівкові та готівкові операції. Як вбачається із виписки по рахунку, [PERSON] скористався такою послугою, сам обирав розмір кредиту та в подальшому користувався ним. Наведені виписки по рахунках, згідно з вимогами\~ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, є первинним документом, який фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання [PERSON] кредитних коштів, що також вказує на те, що позичальник був ознайомлений з умовами договорів та погоджувався з ними. Заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості у заявленому позивачем розмірі, відповідач фактично не погодився з наданим АТ «Акцент-Банк» розрахунком суми заборгованості. Проте [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кредитної заборгованості у заявленому АТ «Акцент-Банк» розмірі. За умовами кредитних договорів позичальник мав своєчасно повернути кредитні кошти, однак належним чином не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за кредитом, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, тому посилання відповідача [PERSON] про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо суми заборгованості у зазначеному вище розмірі суд відхиляє. Відтак, на користь АТ «Акцент-Банк» з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 18918,62 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту, а у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом необхідно відмовити з вищевикладених судом підстав. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2363 грн. На підставі ст.ст. 530, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial