Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором №2078516 від 28.06.2021 року, в сумі 9840,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 6840,00 грн. та судовий збір у сумі 2 422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.06.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2078516 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору №1, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3000,00 гривень, дата надання кредиту: 28.06.2021 року, строк кредиту : 30 днів, валюта кредиту: UAH, цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1,90 % в день. 24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 року до договору факторингу №02-24122001 ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 19.02.2022 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 9840,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованість за сумою кредиту в розмірі - 3000,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі - 6840,00 грн. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №2078516 від 28.06.2021 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена [PERSON] без виконання. Представник позивача зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» понесених на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді щодо стягнення заборгованості за кредитним договором складає 12 922,40 грн. Тому на підставі вище викладеного орієнтовний розрахунок судових витрат ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань [PERSON] в рамках кредитного договору становить 12 922,40 грн., в тому числі 10 500,00 грн. витрати на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн. сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04.09.2024 року відкрито провадження по справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. 01.10.2024 року до суду надійшла заява про розподіл судових витрат від представника позивача, в якій він прохає стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. 22.11.2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що визнає частково позовні вимоги у розмірі 3684,00 грн., не визнає та прохає відмовити позивачу в стягненні з неї безпідставно нарахованих процентів за користування кредитними коштами в загальному розмірі 6156,00 грн. по зобов`язаннях за кредитним договором; частково визнає судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн, вважає, що судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених за позовом вимог. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначила, що дійсно 28.06.2021 року нею було отримано кредит по договору №2078516 на суму 3000,00 грн. строком на 30 днів. З позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло право вимоги за кредитним договором, у якому попереднім кредитором була погоджена сума кредиту, процентна ставка та узгоджений сторонами строк кредитування. Попередній кредитор надаючи кредит на обумовлений договором строк очікував повернення кредиту та процентів в розмірі 3684,00 , оскільки саме на таких умовах платності та строковості було укладено кредитний договір. Крім того до стягнення заявленого нараховані за кредитами проценти у загальному розмірі 6840, 00 грн. відповідач зазначає, що заявлений розмір нарахованих процентів за кредитним договором значно перевищує погоджений між сторонами розмір, а саме нараховані проценти у розмірі 6840,00 грн. перевищують погоджений договором кредиту розмір на 6156,00 грн. Зазначає, що позивачем необгрунтовано завищено розмір нарахованих процентів на загальну суму 6156,00 грн, оскільки вказані проценти були нараховані поза межами погоджених кредитним договором строків. Відповідач зазначає, що враховуючи норми чинного законодавства України та обставини справи, визнає заборгованість за основним боргом 3000,00 грн. та нарахованими у погоджені кредитним договором строки процентами\~на загальну суму 3684,00 грн., але значає, що з кредитодавцем не було укладено жодного договору про продовженння (лонгацію) строку кредитування, тому вона заперечую проти завищення розміру процентів у розмірі 6156,00 грн. У своїх запереченнях посилалася на ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 р. у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16 ц, від 23.10.2019 р. №723/304/16-ц. Щодо заперечень щодо розміру судових витрат, відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500, 00 грн. не відповідає критерію реальності та розумності адвокатських витрат і явно є завищеними, крім того, витрати на правову допомогу перевищують розмір заявленої суми до стягнення, яка становить 89840,00 грн. В своїх заперечення посилалася на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15, постанови Верховного Суду у справі №910/12876/19, від 03.10.2019 р. №922/445/19, від 22.01.2021 р. у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 р. у справі №317/1209/19 , від 03.02.2021 р. у справі №554/2586/16-ц, від 16.11.2022 р. у справі №922/1964/21, від 19.04.2023 р. у справі №760/10847/20. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій прохав проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій прохає проводити розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Прохає провести розгляд справи за наявними в справі матеріалами з врахуванням часткового визнання позовних вимог в розмірі 3684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.06.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» [PERSON] укладено договір №2078516 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 3000,00 грн (п.1.2.договору). Строк кредиту 30 днів (п.1.3.договору). Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день (п.1.4. договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 4710,00 грн (пп.1.6.1. договору)(а.с.14-20). Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту (а.с.30-31). Договір №2078516 від 28.06.2021 року про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Лінеура Україна» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Укладення договору на вказаних умовах сторонами не оспорюється. Позивач належним чином виконав умови договору, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що у тому числі, підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.11.2023 року №3377, де зазначено про здійснення ID операції 95417014 28.06.2021 року на суму 3000,00 грн на картку [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до розділу 4 договору, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою клієнта (п.4.1. договору). Позивачем не надано до суду доказів ініціювання клієнтом продовження строку кредитного договору. Відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка за розрахунком позивача становить: 9840,00\~грн.,\~яка складається\~з:\~простроченої заборгованість\~за сумою\~кредиту в\~розмірі -\~3000,00\~гривень;\~простроченої заборгованості\~за процентами\~в розмірі\~-\~6840,00\~грн (виписка з особового рахунка за кредитним договором а.с.10). Із вказаним розрахунком відповідачка та її представник не погоджуються, оскільки початково була узгоджена загальна вартість кредиту у сумі 4710,00 грн. Договором факторингу №02-24122001 від 24.01.2022 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» передало грошові кошти у розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступило права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.32-35), у тому числі до боржника [PERSON] 10.01.2022 ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» направило [PERSON] вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором у сумі 9840,00 грн (а.с.13). Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048\~ЦК України). Приписами ч. 2\~ст.1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 4\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За правилами ч. 5\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону\~є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1056-1 ЦК України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Положеннями ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вимогами\~ст.626 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. У\~статті 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі\~статтею 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями\~ст.611 Цивільного кодексу України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 2078516 від 28.06.2021 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідач не надала даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надала беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав її звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц (провадження № 61-25248св18), від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20). Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 р.№ 7-рп/2013). З огляду на наведене, суд, при вирішенні питання щодо стягнення заборгованості, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, а також беручи до уваги те, що позивачем не надано до суду підтвердження про досягнення домовленості щодо пролонгації договору, вважає за необхідне стягнути із відповідача заборгованість за тілом кредиту у сумі 3000,00 грн та погоджені сторонами договору споживчого кредиту відсотки за користування кредитними коштами за 30 днів за процентною ставкою 1,90%, що складає 1710,00 грн, а всього 4710,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, у сумі 1449,50 грн. Оскільки, позивачем при подачі позову до суду сплачено 2422,40 грн (платіжна інструкція №31460 від 22.04.2024 року), замість необхідної суми 3028,00 грн, необхідно додатково стягнути з ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» на користь держави 605,60 грн. При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі N362/3912/18 (провадження N61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі N201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19). В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с.24-25); квитанцію про оплату послуг адвоката у сумі 10500,00 грн; (а.с.46); акт про отримання правової допомоги на суму 10500,00 грн; рахунок за надання правничої допомоги на суму 10500,00 грн (а.с.48). Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial