Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

29.10.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя посилаючись на те, що перебували в шлюбі. Сімейне життя не склалося і за рішенням Фастівського міськрайонного суду від 12.06.2024 року шлюб було розірвано. Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль Renault 2010 року випуску д.н.з. [NUMBER] та вважається спільним сумісним майном подружжя. Вказаний транспортний засіб перебуває у відповідачки. Позивач просить грошову компенсацію частини вартості вказаного транспортного засобу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загальне позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. В судовому засіданні відповідач проти позовних вимог не заперечувала. Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] позивач по справі та [PERSON] відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 11 червня 2014 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено актовий запис № 151. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль Renault Megane 2010 року випуску д.н.з. [NUMBER] було зареєстровано 12.04.2022 року на [PERSON] . Сторони визнають, що автомобіль є спільною власністю але на даний час перебуває у одноособовому користуванні та володінні відповідача. Позивачем до позовної заяви було надано Звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Renault Megane, 2010 року випуску д.н.з. [NUMBER] за № 24/10/08-1 складеного ТОВ «АН ОЛІМП», в якому зазначено, що ринкова вартість транспортного засобу Renault Megane, 2010 року випуску д.н.з. [NUMBER] становить 232700,00 грн. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала стосовно встановленої вартості спірного автомобіля. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Таким чином, ураховуючи, що спірний автомобіль набутий у власність в період зареєстрованого шлюбу сторін, він є об`єктом права їх спільної сумісної власності, що також не заперечується відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі. Отже, суд дійшов висновку, що способом захисту прав позивача на спільне сумісне майно, а саме автомобіль, який являється неподільною річчю, є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України. Згідно вимог п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом компенсації йому 1/2 вартості спільного автомобіля підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що сторонами не заперечується сума розміру автомобіля, встановлена у Звіті про незалежну оцінку колісного транспортного засобу Renault Megane, 2010 року випуску д.н.з. [NUMBER] за № 24/10/08-1 складеного ТОВ «АН ОЛІМП», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частини вартості автомобіля у розмірі 116350 грн. За загальним правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved