Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

16 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за [PERSON] ( [INFO] у м. Слов`янську, Донецької області, РНОКПП [NUMBER] , мешкає за адресою: [ADDRESS] ), права власності на 1\\2 частку квартири загальною площею 64,8 кв. м, житловою площею 38,6 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1\\2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1995 р. Інша частка цієї квартири належить позивачеві на підставі того ж свідоцтва про право власності на житло. Позивач звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вказаної квартири. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, оскільки не надано оригінал документу, шо встановлює право власності спадкодавця на квартиру. Без цього документа право власності позивача на частку квартири не визнається, він позбавлений можливості зареєструвати квартиру. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на частку вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті матері. Ухвалою суду від 23.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. У встановлений судом строк представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 18.11.2024 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи по суті призначено на 16.12.2024 Сторони в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачем надана заява про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами та відповідно до норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновок, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 16 березня 1966 р. відділом ЗАГС Слов`янського міськвиконкому [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю в свідоцтві зазначена [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 9 січня 2024 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у м. Слов`янську, Краматорського району, Донецької області. У зв`язку зі смертю [PERSON] 7 січня 2024 р. відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частка квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власнос ті на житло від 10 січня 1995 року. Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не залишила, в зв`язку з чим спадщина здійснюється за законом. За положеннями ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261\~ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.08.1982 року. Відповідно до ст. 1268, 1269\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2024 року позивач у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області від 15 жовтня 2024 року позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , що померла [INFO] на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю оригіналу документу, що встановлює право власності спадкодавця на зазначену квартиру. Згідно копії розпорядження голови Слов`янської міської ради народних депутатів №191 від 26 грудня 1994 р. зазначену квартиру передано [PERSON] та [PERSON] у приватну спільну часткову власність у рівних частках. Право власності на спірну квартиру підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло, видане 10 січня 1995 року Слов`янською міською радою народних депутатів, згідно якому квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне законодавство. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкуванням, за положеннями статей 1261, 1218 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 р. право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 2 вересня 2021 р. (справа № 227/3750/19). Суд приймає до уваги, що позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, а тому суд вважає, що у позивача відсутня можливість оформити в нотаріальному порядку своє право власності на частку квартири, яка станом на день смерті [PERSON] належала саме їй. Враховуючи наявність перешкод в оформленні права власності на майно, яке є предметом даного спору, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1\\2 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері. З огляду на викладене та

Outcome: approved