Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Теофіпольського районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, позивач та відповідач не проживають однією сім`єю з 2019 року, на даний час подружні відносини між сторонами фактично припинилися. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 31.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду на 28.11.2024. У зв`язку з відрядженням судді Турчин-Кукаріної І.В. розгляд справи відкладено на 12:00 год 12.12.2024. У судове засідання 12.12.2024 сторони не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб та не надавати строку для примирення. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій зазначив, що визнає позов, просить розірвати шлюб та не надавати строку для примирення. Розгляд справи відкладено на 18.12.2024. У судове засідання 18.12.2024 сторони повторно не з`явилися, заяв чи клопотань по суті справи до суду не надходило. Відтак, із урахуванням поданої позивачем заяви про розгляд справи у відсутності позивача, а також заяви відповідача про визнання позову та розгляд справи у його відсутності, на підставі положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу 18.12.2024 незалежно від явки сторін за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів, оскільки неявка сторін спору не перешкоджає його вирішенню по суті. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позовної заяви та долучені матеріали у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03 березня 2007 року укладено шлюб, зареєстрований Ільковецькою сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2007 року березня місяця 03 числа зроблено відповідний актовий запис за № 1 та видано свідоцтво про шлюб серії \-\-\-\-\- [NUMBER] . За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і за таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін, а вжиття судом заходів щодо примирення подружжя суперечитиме умовам ст. 111 СК України. При вирішенні спору суд враховує, що право на повагу до приватного і сімейного життя гарантується статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення особою цього права. Змушувати позивача та відповідача у такій чутливій сфері життя, як подружні відносини, до збереження шлюбу за умови їх прямого заперечення проти цього у поданих суду заявах та при відсутності ініціативи щодо примирення було би втручанням у визначене законом право, яке не передбачене законом, не має легітимної мети та не є необхідним у демократичному суспільстві. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На цій підставі, враховуючи подану відповідачем 12.12.2024 заяву про визнання позову, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50% від сплаченого нею при поданні позову судового збору в розмірі 1211,2 грн, що становитиме 605 грн 60 коп. та повернути позивачу з Державного бюджету України 50\~% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становитиме 605 грн 60 коп.

Outcome: approved