Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-12 00:00:00

22.12.2014 позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог позивач зазначає, що 03.04.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ТЕМLАЕ00007018, з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 10 932,84 долари США на термін до 02.04.2012, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу кредит та відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. Позивач вказує, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі , передбаченому умовами кредитного договору. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим у нього наявна заборгованість, яка станом на 21.04.2016 становить 8378,74 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2590,83 долари США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1353,21 долари США, заборгованість по комісії 214,34 долари США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання - 4220,36 долари США. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016, позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто із [PERSON] в користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007 у розмірі 8378 доларів 74 центів, що еквівалентно 212903 грн. 78 коп. Стягнуто із [PERSON] в користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у розмірі 1026 грн 95 коп. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.08.2024 заяву [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Мельник Ю.О. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Поновлено відповідачу [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016. Скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.09.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мельником Ю.О., в якому останній вказує, що у кредитному договорі відсутні умови про комісію. Крім того умови кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за надання фінансового інструменту та щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними (недійсними), оскільки фактично позивач встановив плату за дії, які банк здійснює на власну користь, а відтак вказана нарахування вказаної комісії є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Водночас, нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії, має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Представник відповідача зауважує, що відповідно до розрахунку заборгованості відповідач вже сплатив 378,89 доларів США комісії, а відтак із нього було стягнуто зайві кошти у розмірі 529,53 долара США, з яких 378,89 доларів США сплаченої комісії та 150,64 доларів США сплаченої винагороди за надання фінансового кредиту. Також, кредитодавець не надав відповідачу належний графік платежів, що є суттєвим порушенням умов кредитного договору, так як надання графіка платежів є обов`язковою умовою для забезпечення прозорості та ясності умов кредитування, а також для того. Щоб позичальник мав чітке уявлення про розмір та строки погашення боргу. Відсутність належного графіка платежів може призвести до негативних наслідків такі, як позичальник може не знати точних дат, коли необхідно здійснювати чергові платежі, що може спричинити прострочення та нарахування штрафів. Вказане є порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» чинного станом на 13.01.2006, а тому відповідач вважає кредитний договір недійсним у повному обсязі. Окрім цього на переконання сторони відповідача позивачем пропущено строк позовної давності. Зокрема, згідно з умовами кредитного договору між сторонами, позичальник зобов`язаний був погасити кредит і сплатити відсотки до 02.04.2012, надаючи щомісячні платежі у розмірі 248,79 доларів США, відповідно перебіг позовної давності за вимогами, що складаються з прострочених щомісячних зобов`язань, починається з моменту порушення терміну внесення чергового платежу. Позовну заяву до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було подано позивачем 22.12.2014, тоді як строк виконання зобов`язань по платежам тіла кредиту до 02.04.2012 закінчився, а по пені можливе стягнення тільки за період з 02.04.2013. Таким чином, оскільки позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки становить один рік, то цей строк сплив до моменту подання позовної заяви. Також, сторона відповідача вважає, що строк позовної давності минув для всіх щомісячних платежів, окрім наступних періодів від 02.12.2011 по 02.01.2012, від 02.01.2012 по 02.02.2012, від 02.02.2012 по 02.03.2012, від 02.03.2012 до 02.04.2012. Таким чином, оскільки відповідач зобов`язаний здійснювати щомісячні платежі у розмірі 248,79 доларів США, загальна сума, яку відповідач має сплатити за чотири місяці в межах строку позовної давності, становить 995,16 доларів США. Більше того, оскільки відповідач сплатив зайві кошти за кредитним договором на підстав нікчемних умов у розмірі 529,53 доларів США, то поточна заборгованість за кредитом становить 465,83 доларів США. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить суд позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 465,83 долара США, а у решті вимог відмовити. Протокольною ухвалою суду від 30.09.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 15.10.2024 судом зареєстровано додаткові пояснення подані представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мельником Ю.О., в яких останній вказує, що згідно з розрахунку заборгованості за договором, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 04.11.2014 сплатив комісію у розмірі 668,96 доларів США. Крім того, відповідач сплатив банку винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту, що складає 150,64 доларів США. Відтак загальна сума неправомірно сплачених коштів становить 839,60 доларів США. Таким чином, враховуючи, що відповідач зобов`язаний сплатити банку кошти за чотири місяці в межах строку позовної давності у розмірі 995,16 доларів США, сума, яку відповідач повинен сплатити банку, становить155,56 доларів США (995,16 - 839,60). З огляду на викладене представник відповідача просить позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 155,56 доларів США. Також, 15.10.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Мельник Ю.О. подав клопотання про застосування строку позовної давності, у якому викладено підстави для застосування строку позовної давності аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов. У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Гнатишак О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підставі викладених в уточненій позовній заяві. З приводу строку позовної давності зазначив, що на його переконання строк позовної давності банком не пропущено, оскільки останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено 22.02.2012, який було зараховано частково на сплату тіла кредиту та частково на сплату пені, що вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мельник Ю.О. заперечив з приводу повного задоволення позову та просив його задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 155,56 доларів США, з підстав викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Також просив, врахувати клопотання про застосування строку позовної давності та застосувати до заявлених позивачем вимог позовну давність. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 03.04.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений кредитний договір №ТЕМLАЕ00007018, за умовами п. 1.1 якого Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти, шляхом надання готівкою через касу на строк з 03.04.2007 по 02.04.2012 включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 10 932,84 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 4130,37 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим Договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 248,79 доларів США, для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії. Відповідно до п. 1.3 Договору, забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає застава автомобіля BMW, а також інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку, з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором. За умовами п.п. 3.1, 3.2 Договору, за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця в Період сплати сплачує відсотки в розміри, зазначеному в п. 1.1 даного Договору. Згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 1,68% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником щомісяця в Період сплати понад зазначену в п. 1.1 суми щомісячного платежу за Кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п. 1.1). При встановленні Банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Відповідно до п. 3.3 Договору, кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п. 2.2.9, 2 3,8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по Кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за Кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п 6.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту. Остаточне погашених заборгованості за Кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п. 1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 1.1 даного Договору або згідно п. 3.11 Даного договору), відсотків, і/або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими. Згідно п. 3.4 Договору, нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного Періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми Кредиту. При порушенні Позичальником будь - якого зобов`язання, передбачених п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нараховувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (п. 4.1 Договору). В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідного до долученого банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007 укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 21.04.2016 становить 8378,74 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2590,83 долари США, заборгованості за відсотками - 1353,21 долари США, заборгованості по комісії - 214,34 долари США, заборгованості за пенею - 4220,36 долари США. На переконання суду матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого за Кредитним договором №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007 утворилась заборгованість, в розмірі 8378,74 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2590,83 долари США, заборгованості за відсотками - 1353,21 долари США, заборгованості по комісії - 214,34 долари США, заборгованості за пенею - 4220,36 долари США. Разом з тим, з приводу розміру заборгованості за Кредитним договором №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007, яка підлягає стягненню з відповідача на корить позивача суд зазначає наступне. Так, представник відповідача подав клопотання про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180)). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено правовий висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (пункт 59). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів (пункти 59, 60 постанови). Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 12.11.2014 у справі № 6-167цс14, від 03.06.2015 у справі № 6-31цс15, від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15, від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16 і від 14.12.2016 у справі № 6-2462цс16. У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці з 03 червня 2006 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. У постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». У постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16 вказано, що «правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта». Встановлено, що сторони погодили строк дії Кредитного договору №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007 до 02.04.2012. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 248,79 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії. Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця За таких обставин перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007, відповідач у період з 04.04.2007 по 22.02.2012 неодноразово здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та останній платіж за кредитним договором вчинив 22.02.2012, який відповідно до умов п. 3.3 Договору було зараховано частково на погашення пені та частково на погашення тіла кредиту, що у свою чергу свідчить про переривання строку позовної давності, будь-яких доказів того, що вказані погашення заборгованості були зроблені не відповідачем або поза його волею, матеріали справи не містять. Таким чином, початок строку позовної давності, починається з 06.03.2012, тобто з наступного дня після невнесення позичальником обов`язкового платежу, а саме: 05.03.2012, як було обумовлено умовами договору, строк кредитування погоджено сторонами до 02.04.2012, а з цим позовом банк звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 22.12.2014. За таких обставин, встановивши, що будь-яких активних дій з визнання заборгованості після 22.02.2012 відповідач [PERSON] не вчиняв, суд приходить до висновку, що встановлені обставини та докази у матеріалах справи свідчать про переривання позовної давності в розумінні положень статті 264 ЦК України, що свідчить про дотримання банком позовної давності при зверненні до суду з цим позовом. За викладених обставин суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту та процентів. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що заяву відповідача про застосування строку позовної давності та те, що позивач звернувся до суду даним позовом 22.12.2014 суд приходить висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, до вимог про стягнення пені нарахованої до 02.04.2012 слід застосувати позовну давність, відтак у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Щодо стягнення пені нарахованої за період з 03.04.2012 по 21.04.2016 то суд зауважує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Отже, у межах строку кредитування, до 02.04.2012, відповідач [PERSON] мав, зокрема, повертати позивачу кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та пеню. Водночас, кредитні правовідносини між банком та [PERSON] припинилися 02.04.2012, як і припинилося право банку нараховувати пеню за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею нараховану за період з 03.04.2012 по 21.04.2016, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові від 31.10.2024 у справі № № 565/309/15-ц, провадження № 61-5626св24. Також, не підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення комісії з таких підстав. Так, за умовами Кредитного договору №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007 передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, однак не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). При цьому нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним. Такий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 та він повинен враховуватися судами під час вирішення подібних спорів відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Аналогічні правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 686/9367/16-ц (провадження № 61-44593св18), від 11.12.2019 у справі № 703/4889/15-ц (провадження № 61-23992св18), від 27.11.2019 у справі № 343/3051/14-ц (провадження № 61-23895св18) та інших. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №ТЕМLАЕ00007018 від 03.04.2007 у розмірі 3944 долари США 04 центів: з яких: 2590,83 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1353,21 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 483,38 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial