Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема те, що [PERSON] був членом сім`ї військовослужбовця [PERSON] , який помер померлий [INFO] . Заява мотивована тим, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] . Мати, [PERSON] - [PERSON] , померла, [INFO] , батько записаний в свідоцтві про народження на підставі ст. 135 СК України. [PERSON] , [INFO] загинув, під час виконання бойового завдання. Як вказує заявник, [PERSON] за життя вважав його членом своєї родини, оскільки інших родичів у нього не має. Також, вказав, що сповіщення про смерть [PERSON] , лікарське свідоцтво та довідка про причину його смерті прийшли на адресу [PERSON] , оскільки саме він вказаний, як контактна особа члена сім`ї, під час оформлення відповідних документів з метою прийняття на військову службу. Також в аркуші бесіди, який заповнювався при прийняті [PERSON] на службу, заявник зазначений, як член сім`ї, а саме «брат- [PERSON] ». Після смерті брата [PERSON] займався організацією його похорон та ніс всі витрати пов`язані з похованням померлого. [PERSON] зазначив, що він звернувся до [INFO] з приводу виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю двоюрідного брата [PERSON] відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», однак йому було відмовлено з причин недоведеності, що він є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. За таких обставин, заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що він є членом сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] . В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] був членом сім`ї військовослужбовця [PERSON] , який помер померлий [INFO] . В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Міністерства оборони України заперечувала проти встановлення даного факту, з підстав викладених у поясненнях. В судове засідання [INFO] свого представника не направив надіславши заяву про розгляд заяви у відсутність їхнього представника. Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, представника Міністерства оборони України, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] . Мати, [PERSON] - [PERSON] , померла, [INFO] , батько записаний в свідоцтві про народження на підставі ст. 135 СК України. [PERSON] , [INFO] загинув, під час виконання бойового завдання. Як вказує заявник, [PERSON] за життя вважав його членом своєї родини, оскільки інших родичів у нього не має. Також, вказав, що сповіщення про смерть [PERSON] , лікарське свідоцтво та довідка про причину його смерті прийшли на адресу [PERSON] , оскільки саме він вказаний, як контактна особа члена сім`ї, під час оформлення відповідних документів з метою прийняття на військову службу. Також в аркуші бесіди, який заповнювався при прийняті [PERSON] на службу, заявник зазначений, як член сім`ї, а саме «брат- [PERSON] ». Після смерті брата [PERSON] займався організацією його похорон та ніс всі витрати пов`язані з похованням померлого. [PERSON] зазначив, що він звернувся до [INFO] з приводу виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю двоюрідного брата [PERSON] відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», однак йому було відмовлено з причин недоведеності, що він є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII. Стаття 1 вказаного Закону встановлює, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до підпункту 3 пункту 1 статті 3 Закону № 2001-ХІІ, дія цього Закону поширюється, серед іншого, на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті. Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Окрім цього, розділом IV Закону № 2262-XII визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника та випадки коли їм така пенсія може бути призначена. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Тобто, право на отримання одноразової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовця мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, зазначені в СК України. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, ознаками сім`ї є: - спільне проживання; - спільний побут; - взаємні права і обов`язки. У постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц міститься відповідне положення: критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Одночасно, Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року в справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Як вказує заявник у своїй заяві він був двоюрідним братом померлого [PERSON] та саме він займався його похованням, при цьому жодних інших доказів до заяви не додано, як і не надано доказів в судовому засіданні, що підтверджують факт ведення ними спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна. Однак, сам по собі факт кровного споріднення заявника з померлим не може свідчити про те, що вони проживали однією сім`єю, оскільки заявником та його представником не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Обов`язковою умовою для визнання факту належності до члена сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту належності до члена сім`ї потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у одної особи, так і у іншої особи особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. При цьому, суд не бере до уваги покази свідків, які були допитані під час судового засідання, оскільки вказані особи не вказували про певний період введення спільного господарства наявність спільного бюджету у [PERSON] з [PERSON] .. Пояснення свідків в частині перерахування певних коштів [PERSON] . [PERSON] в період мобілізації є грошовою допомогою заявнику, а не введенням спільного господарства як членів сім`ї і наявності у них спільного бюджету. Отже, факт належності до члена сім`ї без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні членам сім`ї. При цьому, на підтвердження своїх доводів заявник в судовому засіданні вказав обставину, яка на його думку, може підтвердити факт належності до членів сім`ї, що він є кровним родичем померлого, а саме, що в аркуші бесіди, який заповнювався при прийняті [PERSON] на службу, [PERSON] зазначений, як член сім`ї, а саме «брат- [PERSON] ». За чинним СК України родичами визначаються особи, які походять, один від одного або від спільного предка. Залежно від цього розрізняють прямі та побічні родинні зв`язки. Кровне споріднення є підставою для виникнення комплексу особистих і майнових прав батьків і дітей, баби, діда, братів, сестер та інших родичів, права на спадкування, права на усиновлення. Кровне споріднення - це біологічний зв`язок між людьми, із наявністю якого пов`язані виникнення, зміна чи припинення прав та обов`язків, яка у своїй основі має біологічний характер - фактор походження. Тому, наприклад, не є родичами подружжя, а також усиновителі та усиновлені, а відтак, відповідно до СК України [PERSON] та [PERSON] є кровними родичами, але не є членами сім`ї. Сімейний Кодекс України у ст. 2 встановлює такий перелік суб`єктів сімейних правовідносин: подружжя, батьки, діти, усиновлювачі, усиновлені; баба, дід, прабаба, прадід, онуки, правнуки, рідні брати, рідні сестри; мачуха, вітчим, падчерка, пасинок. Так, учасником сімейних правовідносин є - баба, дід, прабаба, прадід, онуки, правнуки; - рідні брати, рідні сестри; мачуха, вітчим, падчерка, пасинок. При цьому, всі інші родичі (двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінники, племінниці та ін.) не є учасниками сімейних правовідносин, за винятками, встановленими законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вимоги чинного законодавства [PERSON] не належить до категорії членів сім`ї загиблого, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця. З врахуванням наведеного, заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б, що [PERSON] був членом сім`ї військовослужбовця, а відтак суд дійшов висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність вимог, у зв`язку з чим у відмовляє у задоволенні заяви в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed