Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

08.02.2022 позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати зобов`язання за кредитним договором від 03.03.2008 № 08/03/2008/980-К558, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником є ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] припиненим; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 29.07.2019 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником є ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстровим № 1522; взнати неправомірним стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 29.07.2019 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником є ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстровим № 1522, а саме: на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв. м. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 03.03.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08/03/2008/980-К558, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 99800,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03.03.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 08/03/2008/950-К558, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 29.07.2019 між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки від 03.03.2008. Після чого за [PERSON] було зареєстровано право власності на предмет договору іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] . Позивачка здійснювала необхідні виплати тіла кредиту та процентів за його користування згідно з вимогами кредитного договору та графіком погашення кредиту, та за її підрахунком в рахунок погашення заборгованості сплатила 134971,09 грн. Позивачка вважає, що вона повністю сплатила суму тіла кредиту та інші виплати за договором, тому на теперішній час зобов`язання за кредитним договором від 03.03.2008 має бути припинено внаслідок його повного виконання. Крім того у договорі про відступлення прав вимоги від 29.07.2019 за її кредитом на користь [PERSON] було вказано заборгованість у загальному розмірі 324578,77 грн., що є необґрунтованим та безпідставним. Суд ухвалою від 01.03.2022 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 08.12.2022 від представника відповідача ПАТ «КБ «Надра», виведення якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб наразі безпосередньо, Музичук Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем, по-перше, обрано неналежний спосіб захисту, по-друге, пропущено строк позовної давності, який сплив 03.03.2011. 28.12.2022 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом нею не пропущено, оскільки про порушення свого права вона дізналася у вересні 2019. Вказала, що невизначеність щодо відсутності кредитної заборгованості призвела до порушення її права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном предметом іпотеки. Така невизначеність існує на теперішній час та не може бути вирішена інакше ніж через звернення до суду з даним позовом. 16.01.2023 від позивачки надійшло клопотання про збільшення позовних вимог разом із позовною заявою в новій редакції, в якій вона доповнила первісні позовні вимоги, вимогами наступного змісту: «рішення державного реєстратора Відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької райдержадміністрації Лісковець Катерини Олександрівни про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 16.06.2020Є, номер запису 36895481, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на предмет договору іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв. м визнати протиправним та скасувати; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності від 16.06.2020, номер запису 36895481, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на предмет договору іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний реєстраційний запис; зобов`язати реєстратора зареєструвати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м». \~ \~ \~ \~Суд своєю ухвалою від 24.01.2023, крім іншого, прийняв заяву позивачки про зміну предмету позову та постановив у подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову. Суд своєю ухвалою від 19.04.2023 у даній цивільній справі призначив судову економічну експертизу та зупинив провадження у справі. 05.10.2023 до суду повернуті матеріали цивільної справи № 487/567/22 разом із клопотанням судового експерта. Суд своєю ухвалою від 16.10.2023 поновив провадження у справі для розгляду клопотання експерта. Суд своєю ухвалою від 25.10.2023 витребував з Приватного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» докази. Суд своєю ухвалою від 01.04.2024 направив повторно ухвалу суду від 19.04.2023 про призначення судової економічної експертизи у справі № 487/567/22 та зупинив провадження у справі. 11.04.2024 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та порушення умов кредитного договору та договору іпотеку. 30.10.2024до суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/115-24/7247-ЕК від 09.10.2024 судової економічної експертизи та повернуті матеріали цивільної справи № 487/567/22. Суд своєю ухвалою від 29.10.2024 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 09.12.2024 закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачки не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. Відповідачі ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах. Представник державного Відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької райдержадміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. Суд,\~дослідивши подані\~документи та\~матеріали,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~фактичні обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 03.03.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08/03/2008/980-К558 (далі кредитний договір), відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 99800,00 грн. на споживчі цілі. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору банк надав позичальнику кредит строком до 02.03.2023. Крім того з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, 03.03.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є. (далі договір іпотеки). Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Так на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну. Таким чином розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра». 29.07.2019 між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимог за договором іпотеки, відповідно до якого ПАТ «КБ «Надра» продало (передало), а [PERSON] купив (прийняв) належні ПАТ «КБ «Надра» права за кредитним договором № 08/03/2008/980-К558 та договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. Відповідно до п.1.1. вказаного договору з моменту набуття чинності цим договором до нового іпотекодержателя переходять усі права та зобов`язання первісного іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникли на підставі договору іпотеки, в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. У копії листі-повідомленні № 05-7633 від 29.07.2019, яке адресовано, у тому числі, [PERSON] , зазначено про продаж ПАТ «КБ «Надра» новому кредитору [PERSON] прав вимоги за кредитним договором № 08/03/2008/980-К558 від 03.03.2008 та договором іпотеки. Відповідно до заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л. від 03.03.2023 № 60-2235/23 встановлено, що сума наявних заборгованостей за кредитним договором № 08/03/2008/980-К558 від 03.03.2008 станом на дату вибуття кредиту з балансу (29.07.2019) складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 56140,13 грн., простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 32999,86 грн., простроченої заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 106818,41 грн., заборгованості по комісії у розмірі 5963,44 грн. Так положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом. Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України. Відповідач [PERSON] не набув права здійснювати фінансові операції відносно позивачки, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор. Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19. У той же час позивачка у своєму позові вказувала, що за підрахунками станом на 01.12.2013 нею у повному обсязі було погашено заборгованість за кредитним договором № 08/03/2008/980-К558 від 03.03.2008, тобто зобов`язання були виконані у повному обсязі, у зв`язку з чим [PERSON] не мав права реєструвати право власності на іпотеку. Таким чином задля усунення протиріч у сумі заборгованості за кредитним договором за клопотанням представника позивачки адвоката Мутьєва Д.В. судом було призначено судову економічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-24/7247-ЕК від 09.10.2024 встановлено, що: згідно наданих документів, заборгованість за кредитним договором № 08/03/2008/980-K558 від 03.03.2008, укладений між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] станом на 01.12.2013 становить: за основним тілом кредиту - 77826,05 грн.; сума заборгованості за управління кредитом - 77,83 грн.; сума заборгованості по нарахованим відсоткам - 3223,00 грн.; згідно наданих документів, розмір заборгованості з урахуванням ст. 257 ЦК України та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України станом на 01.12.2013 становить: за основним тілом кредиту - 77826,05 грн.; сума заборгованості за управління кредитом - 77,83 грн.; сума заборгованості по нарахованим відсоткам - 3223,00 грн. У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦІК України визначено, що одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки. встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (ст. 626 ЦК У країни). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями 546, 575 ЦК України визначено, що виконання зобов?язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов?язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов?язання і є дійсною до припинення основного зобов?язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов?язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. Отже, враховуючи наведене вище, суд дійшов до переконання, що висновок судової економічної експертизи лише констатує наявність у позивачки заборгованості за кредитним договором № 08/03/2008/980-К558 від 03.03.2008 станом на 01.12.2013, а не свідчить про припинення її боргових зобов`язань. Будь-яких інших належних та допустимих доказів про припинення кредитного зобов`язання ані позивачкою, ані її представником суду надано не було. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином суд, з урахуванням наведених норм права, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов до висновку про недоведеність позивачкою належними і допустимими доказами факту порушення відповідачами її прав, а тому вимога про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором № 08/03/2008/980-К558\~від 03.03.2008\~та інші\~похідні від\~неїпозовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи строк дії кредитного договору № 08/03/2008/980-К558\~від 03.03.2008\~до02.03.2023,суд зазначає, що позивачкою не було пропущено строк позовної давності при зверненні із вказаним позов.

Outcome: dismissed