Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

І.Короткий зміст заяви 17.12.2024 [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису. Заява обгрунтована тим, що [PERSON] є її співмешканцем, який систематично вчиняв та вчиняє домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного харектеру відносно неї, а саме: нецензурно лаявся, принижував, наносив тілесні ушкодження, шарпав, штовхав, поводив себе агресивно, погрожував вбивством, забирав ключі та виганяв з квартири. У період із 01.01.2023 по сьогоднішній день у автоматизованій системі «Єдиний облік» Інформаційного порталу Національної поліції України до єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Луцького РУП ГУНП у Волинській області зареєстровано 43 звернення щодо вчинення відносно завниці неправомірних дій [PERSON] . Востаннє заявниця стала потерпілою від домашнього насильства 27.07.2024 та отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи. [PERSON] вчиняє насильство протягом тривалого часу, не зважає на заходи, вжиті поліцією та судом. Після кожного рішення суду він надалі погрожує їй розправою, його агресія щоразу посилюється. Просила суд видати обмежувальний припис, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього такі обов`язки: заборонити перебувати в місці проживання з заявницею; заборонити наближатися на відстань менше 300 м до місця її проживання, а також місць частого відвідування; заборонити вести телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заходи вжити на строк 6 (шість) місяців. ІІ.Стислий виклад позиції заінтересованої особи Заінтересована особа правом на подання заперечення щодо заяви про видачу обмежувального припису не скористалася. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 17.12.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі. ІV.Фактичні обставини справи Згідно автоматизованої інформаційної системи «Єдиний облік» Інформаційного порталу Національної поліції України до єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Луцького РУП ГУНП у Волинській області за період часу з 01.01.2020 по 13.02.2024 зареєстровано 43 звернення щодо вчинення [PERSON] неправомірних дій відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-7). Постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2020 у справі №161/2108/20, від 21.05.2021 у справі №161/6917/21, від 16.08.2021 у справі №161/13689/21, від 23.05.2022 у справі №161/5153/22, від 23.06.2022 у справі №161/7462/22, від 15.08.2022 у справі №161/9261/22 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] (а.с. 9-14). 27.07.2024 [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи. В короткому анамнезі вказано: «травму отримала 27.07.2024, близько 23:00 побив чоловік» (виписка КП «Волинська обласна клінічна лікарня» №16593 від 07.08.2024, а.с. 8). V.Висновок суду Пунктами 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Зважаючи на наведені правила Закону видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19, тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. За встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу зазнавала зі сторони [PERSON] систематичного домашнього насильства у формі психологічного, фізичного, економічного насильства. Заявниця потребує захисту у передбаченому Законом порядку, оскільки ігнорування кривдником застосованих до нього працівниками поліції та судом заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявниці, дають підстави вважати, що продовження чи повторне вчинення у майбутньому домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] з боку кривдника є достатньою мірою вірогідним, а відповідні ризики - високими, що може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 Конвенції, а також права на життя згідно ст. 2 Конвенції та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 Конвенції. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, яким формам домашнього насильства піддавалась заявниця, наслідки вчинення останнього епізоду домашнього насильства, оцінивши також ризики, які можуть настати у майбутньому, недопущення повторних випадків домашнього насильства, суд дійшов висновку про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на 6 (шість) місяців, оскільки саме такий строк тимчасового обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи буде достатнім, обґрунтованим та легітимним заходом втручання у права та свободи особи, а тому заява підлягає задоволенню. Суд вважає, що видача обмежувального припису з визначеними заходами тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього конкретних обов`язків, на строк 6 (шість) місяців є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфліктної і потенційно небезпечної ситуації, захисту здоров`я заявниці.

Outcome: approved