Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер [PERSON] , який 18.10.1994 року заповів все своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом своєчасно поданої заяви до Сумської міської державне нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Кобзар С.М. своєю постановою відмовив [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з невідповідністю даних у документі, що підтверджує право власності на квартиру та у відомостях, наданих Департаментом забезпечення ресурсних платежів згідно матеріалів інвентаризаційної справи, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт належності та склад спадкового майна. Тому просить суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] в порядку спадкування. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.44) Представник відповідача надав відзив, в якому просить проводити розгляд справи без участі представника та прийняти законне та обґрунтоване рішення, не порушуючи конституційні права інших осіб (а.с.25) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом було встановлено, що [PERSON] 18.10.1994 року було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори, [PERSON] , згідно якого все його майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, заповів [PERSON] (а.с.6) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7), а до цього [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13). Вказані особи були подружжям з 05.07.1948 року та проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, копією довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.8) та копією інформації на запит Сумської територіальної громади (а.с.12) Як вбачається із копії постанови державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Кобзаря С.М. від 01.08.2024 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з невідповідністю даних у документі, що підтверджує право власності на квартиру та у відомостях, наданих Департаментом забезпечення ресурсних платежів згідно матеріалів інвентаризаційної справи, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт належності та склад спадкового майна (а.с.15) Так, із копії свідоцтва права власності на житло від 20.04.1993 року, видане виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів, вбачається, що [PERSON] належить квартира загальною площею 58,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, але у графі «члени сім`ї» відсутнє прізвище його дружини- [PERSON] (а.с.10-11) Натомість у копії додатку 41 до Рішення міськвиконкому №202 від 31.03.1993 року вказано, що від [PERSON] надійшла заява про приватизацію квартири [ADDRESS] , де вказана членом його сім`ї- [PERSON] . (а.с.11, 37) Копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14.03 - 08/197139 від 10.11.2021 підтверджується, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05.05.1978 по дату смерті (а.с.8) Також його дружина [PERSON] була зареєстрована за цією адресою з 05.05.1978 р. по 10.11.2021 р. (а.с.9) Спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилася. (а.с. 14) 10.11.2021 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи. Більше ніхто із заявами не звертався. (а.с.30) Згідно до копії звіту про оцінку майна ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 942\~121 грн. (а.с.16) Так, згідно до статті 549 ЦК УРСР, який діяв станом на дату смерті [PERSON] , спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Зокрема, доказом вступу [PERSON] в управління чи володіння спадковим майном, що належало його дружині [PERSON] є його спільне проживання(реєстрація) на час смерті разом з спадкоємцем. Тому, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після померлої дружини, а згідно Сімейного кодексу частки у праві спільної сумісної власності є рівними, і йому у власність за законом перейшла частина спірної кварири, таким чином він був власником квартири. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та проаналізувавши надані докази, які в своїй сукупності підтверджують факт належності на праві власності померлому [PERSON] квартири [ADDRESS] , а позивач [PERSON] у строк для прийняття спадщини звернувся із заявою до нотаріальної контори, на якого був складений заповіт, тому суд вважає за необхідне захистити спадкові права позивача, який є спадкоємцем за заповітом, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved