Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Долинського районного суду Івано-Франківської області з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; призначити її, [PERSON] , опікуном її онучки, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , до повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації проживала у м.Лисичанськ Луганської області разом зі своєю дочкою, відповідачкою по справі [PERSON] та її дочкою, а її онучкою - [PERSON] . Її дочка [PERSON] у шлюбі з батьком дитини ніколи не перебувала, а його дані у графі про батька у свідоцтві про народження дитини [PERSON] записано з її слів на підставі ст.135 Сімейного кодексу України. Після повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації вони з онучкою виїхали з Луганщини та переїхали проживати в м.Долина Івано-Франківської області, а її дочка відмовилась переїжджати в м.Долина і проживати разом з ними. [PERSON] знайшла собі співжителя, з яким згодом офіційно одружилась і залишилася жити з ним у Вінницькій області. Таким чином, з квітня 2022 року вони з внучкою проживають в м. Долина, де з 20.05.2022 офіційно зареєструвались як внутрішньо переміщені особи. Ще під час проживання в Луганській області, її дочка не виконувала належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки [PERSON] , а саме: систематично залишала її без нагляду, а сама могла на декілька днів пропадати і не появлятись додому. Дитина, таким чином залишалась під її опікою. Після їхнього переїзду в м.Долина вони з [PERSON] сподівались, що її мама змінить своє відношення до неї, почне хоч трохи дбати про свою дитину. Проте відповідачка навіть не переїхала з ними на постійне проживання в м.Долина, а вирішила влаштувати собі своє особисте життя у Вінницькій області. Вже протягом двох з половиною років відповідачка ніяким чином не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні своєї дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не проявляє заінтересованості в подальшій долі дочки, не спілкується з дитиною, що необхідно їй для нормального розвитку, не дбає про розумово-освітній розвиток дитини, яку в такому підлітковому віці необхідно вчити досвіду ставати на шлях дорослого життя, розширювати знання і світогляд, більше двох років не надає дитині жодної матеріальної допомоги. За таких обставин, всі ці обов`язки щодо її онучки доводиться виконувати їй самостійно. За вказаних обставин, вважає, що лише юридична її наявність, як матері, не приносить користі, а хіба що шкодить інтересам дитини. Вона пробувала неодноразово переконати її змінити своє відношення до неї, як матері, і найголовніше щодо дитини, проте все безрезультатно. При спробі в телефонному режимі їй щось пояснити, вона прямо заявляє їй, щоб свої проблеми вони вирішували самі, бо в неї на це часу немає. По голосу чути, що практично постійно вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння і прямо каже, що їй байдуже. Оскільки з переїздом з Луганщини в м.Долина ситуація на краще в їхній сім`ї не змінилась, а стала ще гіршою, так як вони з відповідачкою не можуть знайти порозуміння щодо її хоч якоїсь участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини, тому звертається до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дочки [PERSON] . Оскільки онучка [PERSON] потребує постійної матеріальної допомоги, а відповідачка, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться ні вихованням дитини, ні її матеріальним забезпеченням, то зазначені факти можна розцінювати як свідоме ухилення від виховання дитини матір`ю, нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Так як відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, то всі питання щодо виховання її онучки вирішуються нею особисто без участі з боку відповідачки. Вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, вона переконана, що поведінка і її відношення до дитини, в майбутньому не зміняться. Вважає також, що позбавлення батьківських прав відповідачки в першу чергу відповідатиме інтересам її онучки. Вона усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом щодо одного з батьків, який нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини. Проте, вважає, що в кожному випадку суд має розглядати питання індивідуально, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідачка вже більше двох років навіть не бачила дитини, не цікавиться дитиною, взагалі не допомагає дочці матеріально. Навіть зважаючи на те, що вона є її дочкою, а реального батька в дитини ніколи не було, але враховуючи всі вищевказані обставини, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки її батьківських прав, що також не тільки не обмежить права її онучки, а навпаки буде в її інтересах. На даний час вона самостійно матеріально забезпечує внучку, водить її до школи, відвідує батьківські збори, робить з дитиною уроки, годує, одягає, тобто забезпечує її належний життєвий рівень. Відповідачка є працездатного віку, а тому може допомагати своїй дитині. Проте добровільно цього робити вона не хоче, як і не хоче брати участі у її вихованні. Вона отримує пенсію у розмірі 5000 грн на місяць, але цього їм з внучкою не вистачає, тому вважає, що і її мати повинна свою дитину забезпечувати. Як їй відомо, аліменти відповідачка нікому не платить, стягнень по виконавчих листах з відповідачки не проводяться, тому вона може надавати фінансову допомогу дочці. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кажук В.Б. (ордер серії АТ №1073674 а.с.17, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №000996 від 29.10.2014 а.с.18) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зіславшись на зазначені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам неповнолітньої дитини - дочці відповідачки по справі, а внучці позивачки, неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.25,28,36). Відзиву на позов не подавала. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Долинської міської ради Яремій Н.Б. (довіреність №4/05-19/35в від 02.01.2024 а.с.37) вказала, що комісією з питань захисту прав дитини міської ради були вивчені надані [PERSON] документи. На основі наданих документів комісія колегіально прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтримує вона і під час розгляду справи. В судовому засіданні заслухано також думку особи, щодо якої розглядається питання про призначення опікуна - неповнолітньої [PERSON] , яка суду вказала про те, що вона хоче проживати разом з бабусею [PERSON] . Бабуся про неї піклується, утримує її. З мамою вона останній раз спілкувалась на свій день народження по телефону. Більше мама з нею не спілкувалася. Приїжджала до неї тільки один раз. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника органу опіки та піклування, думку особи, щодо якої розглядається питання про призначення опікуна - неповнолітньої [PERSON] , дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає що позов, підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст.51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 даного кодексу визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до вимог ст.165 СК України, право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Про це свідчить і практика ЄСПЛ, зокрема, справа «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), «Хант проти України». Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.04.2011, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с.11). Про те, що відповідачка [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON] свідчить світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 02.11.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, згідно якого [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). У зв`язку із реєстрацією шлюбу з [PERSON] 18.06.2021 у Луганському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, № витягу 00044327535 від 02.04.2024 (а.с.10). Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] більше двох років жодним чином не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні своєї дочки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Дані факти також підтвердила особа, щодо якої ставиться питання про призначення опікуна - неповнолітня [PERSON] . Відповідно до світлокопій довідок №2605-5001615191 від 20.05.2022 та №2605-7001643284 від 29.11.2022 позивачка [PERSON] разом з внучкою [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за адресою проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.9). Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] . Так, у відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04.04.2024, проведеного у помешканні [PERSON] по [ADDRESS] вбачається, що зі слів [PERSON] мати дитини [PERSON] на даний час проживає по [ADDRESS] , а батько дитини участі у її вихованні не бере. [PERSON] з м.Лисичанськ Луганської області до м.Долина прибула без законного представника та проживає з бабою по лінії матері (а.с.15). Згідно довідки №02-10/123 від 23.09.2022 [PERSON] зарахована до Долинського ліцею №4 Долинської міської ради Івано-Франківської області в 6-А клас з 23.09.2022 (а.с.13). Відповідно до характеристики учениці 7 класу Долинського ліцею №1 Долинської міської ради Івано-Франківської області [PERSON] , [INFO] , остання навчається у Долинському ліцеї №1 з вересня 2023 року. Бабуся веде постійний контроль за навчанням та поведінкою внучки. Має контакти зі школою та класним керівником. Батьки [PERSON] її шкільним життям за цей рік не цікавились (а.с.14). Згідно із ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідачка [PERSON] протягом значного періоду часу свідомо не виконує свої обов`язки по вихованню своєї дитини: [PERSON] , [INFO] , не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дитині. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №1194 від 25.11.2024 (а.с.38, 39-41) орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні після детального вивчення всіх обставин справи, встановлено, що відповідачка дійсно ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню неповнолітньої дочки, не відвідує її більше двох років, не проявляє щодо неї батьківського піклування та турботи, не цікавиться її станом здоров`я, хоча має таку можливість, тому, з врахуванням висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради, є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно дочки, [PERSON] , [INFO] , тому позов в частині позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , підлягає до задоволення. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Позов в частині стягнення аліментів також підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до положень ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачка у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідачки. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.1 ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні встановлено, що дочка позивачки [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] участі у вихованні та утриманні своєї дочки [PERSON] , [INFO] , не бере. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, а відповідачка [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , хоча може її надавати, позов [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , яка є осоюою пенсійного віку, матеріальне становище відповідачки [PERSON] , відсутність у неї інших утриманців, яких вона зобов`язана утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», з відповідачки слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Суд також враховує, що позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» , а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На пiдставi ст.ст. 79, 80, 84, 180-183, 191, 150, 164,165, 166 Сімейного кодексу України, ст.29 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ,

Outcome: approved