Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2024 р. позивач звернувся з позовними вимогами про визнання права власності на частину кварити [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлої, крім позивача, є її батьки [PERSON] , [PERSON] та спільний син [PERSON] 16.02.2022 державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії через відсутність оригіналу документа, що підтверджує право власності на квартиру, що позбавляє позивача права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини. 13.09.2024 представник відповідачів подав відзив на позовну заяву, зазначає, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними, просить залишити без задоволення позовну заяву. Зокрема, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] , яка належила померлій на підставі договору міни. Державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори кожному із відповідачів видано свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частину вказаної квартири. Враховуючи, що спадкодавцю належала частини спірної квартири, а тому за позивачем не може бути визнано право власності на частину квартири. Інша частина квартири на день смерті спадкодавця належала її сину [PERSON] , який 22.01.2010 змінив прізвище на " [PERSON] " (а.с.48-50). 22.11.2024 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, просив визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме 1/8 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] (а.с. 124). 10.12.2024 відповідачі подали заяву, в якій повідомили, що не заперечують щодо задоволення зменшених позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/8 частину спадкової квартири. Також зазначили, що позивач не звертався до них щодо надання оригіналу правовстановлюючих документів на квартиру для оформлення спадщини (а.с. 144-145). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2024 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 15-16). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 22-24). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 155). Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (а.с. 138). Відповідачі та представник відповідачів в судове засідання не з`явились, представник відповідачів подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що відповідачі не заперечують щодо задоволення заяви позивача про зменшення позовних вимог (а.с. 155). Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином (а.с. 58, 113, 121, 141), причини неявки суду не відомі. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке складається з частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору міни, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 28.06.1996, зареєстрованого в БТІ 08.07.1996 за №5404 (а.с. 80-82). 21.02.2002 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи №1590/2001 до майна померлої [PERSON] (а.с. 63-108). Відповідно до відомостей зі спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини 20.12.2001 звернувся чоловік померлої [PERSON] , [INFO] - батько [PERSON] , [INFO] - малолітній [PERSON] , в особі опікунів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 02.03.2007 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири конжному під [ADDRESS] . 22.01.2010 [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с. 56). 16.02.2022 [PERSON] подав до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку квартири, що залишилась після смерті його дружини [PERSON] (а.с. 101). 16.02.2022 державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на вище вказану квартиру (а.с. 107). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до ст. 41 Конституції України. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30.05.2008 роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил Гл. 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно п. 1.2. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 №282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку). При цьому, згідно п. 4.16 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини, позивач позбавлений можливості. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту його прав є визнання за ним у судовому порядку права власності в порядку спадкування за законом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved