Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

У серпні\~2024\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~зазначеним позовом,\~до Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку\~з надвірними\~ спорудами\~по [ADDRESS] ,\~загальною площею\~48,5\~кв.м..\~житловою площею\~29,5\~кв.м.,\~який належав\~померлому на\~праві приватної\~власності на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 01\~серпня 2014\~року №4773; земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,1031 кв.м., кадастровий номер №5121085200:02:004:0351, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2014 року №4774; 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності р№ [NUMBER] від 13 квітня 1999 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради. Спадкоємицею першої\~черги за\~законом після\~смерті [PERSON] \~є вона\~ [PERSON] ,\~дружина померлого,\~яка прийняла\~спадщину,\~шляхом звернення\~в установлений\~законом строк\~до приватного\~нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої О. О. з заявою про прийняття спадщини після його смерті. Позивачка зазначила,\~що вона\~є єдиною\~спадкоємицею за\~законом після\~смерті[PERSON] . Стверджувала, що спадщину після смерті чоловіка [PERSON] вона прийняла, оскільки в установлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої О. О. із заявою\~про прийняття\~спадщини,\~але отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом наспадкове\~майно не\~може,\~оскількивідповідно\~до Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~майна[PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , 01\~квітня 2002\~року постановою\~відділу державної\~виконавчої служби\~м.\~Дергачі,\~Харківської області\~ 2-470 було накладено арешт та заборона на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м.. житловою площею 29,5 кв.м.; на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1031 кв.м.; на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що належать [PERSON] , на праві приватної власності. Крім того,\~01\~квітня 2002\~року постановою\~відділу державної\~виконавчої служби\~м.\~Дергачі,\~Харківської області\~ 2-470 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника та заборону на його відчуження, яке належить на праві приватної власності [PERSON] ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер обтяження: 7473444 від 27 червня 2008 року реєстратором: Дергачівська державна нотаріальна контора. Вказувала,\~що згідно\~відповіді Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі, Харківської області матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на майно [PERSON] на виконанні не перебувають. Посилаючись на\~порушення своїх\~прав,\~як власника\~зазначеного спадкового\~майна,\~позивачка просила\~суд припинити\~(зняти)\~обтяження та\~вилучити з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна запис\~про обтяження\~№7473444\~(спеціальний\~розділ)\~від 27\~червня 2008\~року \~на все\~нерухоме майно\~[PERSON] , що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладеного Дергачівським відділом державної виконавчої служби у Харківському районі, Харківської області. Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію спадкової справи (а.с. 53-54). Ухвалою суду від 21 листопада 2024року по справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 124). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України надала заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за її відсутності (а.с. 130). Представник відповідача, діючий на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 127- 128, 129). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] належало на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м.. житловою площею 29,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 серпня 2014 року №4773; земельна ділянка по [ADDRESS] , загальною площею 0,1031 кв.м., кадастровий номер №5121085200:02:004:0351, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 серпня 2014 року №4774; 1/3 частина квартири по [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності р№ [NUMBER] від 13 квітня 1999 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради (а.с. 41-42, 43-44, 45-46, 47-48, 49-50, 51-52). Право власності [PERSON] , [INFO] на вищевказане нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 6-26). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 38). Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилась спадщина\~у вигляді житлового\~будинку з\~надвірними \~спорудами по\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~48,5\~кв.м..\~житловою площею\~29,5\~кв.м.,\~який належав\~померлому на\~праві приватної\~власності на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 01\~серпня 2014\~року №4773; земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,1031 кв.м., кадастровий номер №5121085200:02:004:0351, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2014 року №4774; 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., яка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності р№ [NUMBER] від 13 квітня 1999 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради (а.с. 41-42, 43-44, 45-46, 47-48, 49-50, 51-52). Спадкоємицею першої\~черги за\~законом після\~смерті [PERSON] \~є \~ [PERSON] ,\~дружина померлого,\~яка прийняла\~спадщину,\~шляхом звернення\~в установлений\~законом строк\~до приватного\~нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої О. О. з заявою про прийняття спадщини після його смерті (а.с. 64). Встановлено,\~що позивачка\~є єдиною\~спадкоємицею за\~законом першої\~черги після\~смерті[PERSON] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського\~міського нотаріального\~округуФуфаєвої О.О. від 14 серпня 2024 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з арештом спадкового майна (а.с. 40). Встановлено, що позивачка [PERSON] не має\~можливості отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом оскількивідповідно\~до Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~майна[PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , 01\~квітня 2002\~року на\~підставі постанови\~відділу державної\~виконавчої служби\~м.\~Дергачі,\~Харківської області\~ 2-470 було накладено\~арешт \~та заборона (а.с. 6-26). Згідно відповіді Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі, Харківської області матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на майно [PERSON] на виконанні не перебувають (а.с. 28). Оскільки матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт на майно [PERSON] , відсутні, то у позивачки не має можливості реалізувати свої права власника. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права позивача, як власника належного йому майна на розпорядження цим майном. Отже, внаслідок накладення арешту (заборони) на нерухоме майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права власника. Таким чином, наявність арешту та заборони, накладених 01 квітня 2002 року на підставі постанови відділу державної виконавчої служби м. Дергачі, Харківської області 2-470 на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м.. житловою площею 29,5 кв.м.; на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1031 кв.м.; на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що належать [PERSON] , на праві приватної власності, порушує права позивачки, як власника спадкового майна. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення в частині припинення (зняття) обмеження. Що стосується\~ позовних\~вимог щодо\~вилучення з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна запису\~про обтяження\~№7473444\~(спеціальний\~розділ)\~від 27\~червня 2008\~року \~на все\~нерухоме майно\~ померлого\~[PERSON] , що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладеного Дергачівським відділом державної виконавчої служби у Харківському районі, Харківської області, то суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України № 1952-IV від 01 липня 2004року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Статтею 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ч.8 ст.18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п.п. "а" п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п. "а" п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції та набрання ним законної сили - 13.10.2020), на відміну від положень ч.2 ст. 26 Закону України № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону №1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. Отже,\~вимоги позивачки\~ про\~вилучення з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження не є ефективним способом захисту. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1211,20 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Outcome: partial