Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «ВФ Україна», третя особа: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування арешту майна боржника та заборони його відчуження, в якій просила суд зобов`язати Шевченківський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знати арешт з майна [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , накладений Дзержинським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 710549 від 30 березня 2009 року. 18 жовтня 2024 року позивач подала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просила суд скасувати арешт з майна [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , накладений Дзержинським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 710549 від 30 березня 2009 року. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , є сином позивача [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 25 вересня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченко С.О. заведено спадкову справу № 6/2021 після померлого [PERSON] . Позивач вказує, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті сина, у відповідності до довідки про визнання кола спадкоємців від 05 січня 2024 року № 4/01-16, виданої ПН ХМНО Калініченко С.О. Предметом спадщини є квартира [ADDRESS] , яка за життя належала [PERSON] (сину позивача) на підставі договору дарування квартири від 13 вересня 2004 року, посвідченого ПН ХМНО Самощенко О.А. Станом на теперішній час ПН ХМНО Калініченко С.О. не може видати позивачу, як спадкоємиці, свідоцтво про право на спадщину через наявне обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 710549 від 30 березня 2009 року, що, в свою чергу стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13 грудня представник позивача адвокат Герасименя О.Ю. через електронний сервіс «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. 10 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку представником відповідача [PERSON] направлено клопотання про розгляд справи без участі відповідача, представник зазначила про відсутність претензій ПАТ «ВФ України» проти задоволення позовних вимог шляхом звільнення майна з-під арешту. Представник третьої особи в особі ДВС до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , котрий помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , є сином позивача [PERSON] (позивача), РНОКПП: [NUMBER] . 25 вересня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченко С.О. заведено спадкову справу № 6/2021 після померлого [PERSON] . У відповідності до довідки про визнання кола спадкоємців від 05 січня 2024 року № 4/01-16, виданої ПН ХМНО Калініченко С.О., позивач є єдиною спадкоємицею після смерті сина [PERSON] . Так, предметом спадщини є квартира [ADDRESS] , яка за життя належала [PERSON] (сину позивача) на підставі договору дарування квартири від 13 вересня 2004 року, посвідченого ПН ХМНО Самощенко О.А. Суд вбачає, що станом на теперішній час ПН ХМНО Калініченко С.О. позбавлена можливості видати позивачу, як спадкоємиці, свідоцтво про право на спадщину на вказану вище квартиру через наявне обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 710549 від 30 березня 2009 року. Крім того, судом взято до уваги відсутність заперечень відповідача в особі ПАТ «ВФ Україна» щодо задоволення позовних вимог, в контексті скасування оспорюваного арешту, зважаючи на відсутність у відповідача, як колишнього стягувача, в межах виконавчого провадження якого накладено оспорюваний арешт, матеріальних претензій до позивача, у зв`язку з повним погашенням заборгованості. Отже, наявність зареєстрованого арешту на квартиру [ADDRESS] перешкоджає позивачу реалізувати своє спадкове право та, як наслідок, розпоряджатися належним їй речовим правом. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, суд констатує, що позивач [PERSON] в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка є обов`язковою для суду. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. На сьогодні позивач [PERSON] , яка прийняла спадщину (проте, не оформила), має намір розпорядитися належною їй квартирою, проте через наявність арешту, позбавлена можливості це зробити, чим порушуються її права як власника майна. Згідно зі ст. 1218, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 50 ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» №\~606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна (квартири), що, в свою чергу, підтвердив і відповідач. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь\~які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи викладене вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у порядку статті 141 ЦПК України. На підставі та

Outcome: approved