Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року у розмірі 41494,34 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7570,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що 19 грудня 2018 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22037000101827, у відповідності до якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування зі строком користування до 19 грудня 2019 року. Відповідач власними підписами підтвердив факт взятого на себе відповідного зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії, що передбачена кредитним договором. 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року в розмірі 41494,34 грн., з яких: 24125,18 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6464,74 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам, 9912,00 грн. - \~прострочена заборгованість по комісії, 853,62 грн. - збитки від інфляції, 138,80 грн - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. В позовній заяві представник позивача Дорошенко М.А. просила провести розгляд даної справи без її участі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідач в установлений ч. 7\~ст. 178 ЦПК України\~строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178\~ЦПК України. \~ \~ \~ \~За відсутності сторін суд проводить розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 розд. III ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. \~ \~ \~ \~Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22037000101827, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 47200,00 грн, строком кредитування 12 місяців, кінцева дата повернення кредиту - 19 грудня 2019 року, із нарахуванням процентів за користування у розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість, 56,00% річних на прострочену заборгованість (а.с. 7 (на звороті)). 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило на користь ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] (а.с. 13-16). Як вбачається із додатку до договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року, між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» складено акт приймання-передачі прав вимог (а.с. 20 (на звороті)). Із додатку № 1 до договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» вбачається, що відповідно до витягу з реєстру боржників [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року в сумі 40501,92 грн, з яких прострочена заборгованість по тілу кредиту 24125,18 грн., прострочена заборгованість по відсотках 6464,74 грн. (а.с. 9 (на звороті)). Відповідно до довідки ТОВ «Цикл Фінанс» від 11 вересня 2024 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року в сумі 40501,92 грн., з яких прострочена заборгованість по тілу кредиту 24125,18 грн., прострочена заборгованість по відсотках 6464,74 грн. (а.с. 10). З виписки по особовому рахунку за період з 19 грудня 2018 року по 14 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] активно користувався редитними коштами (а.с. 26-91). Як вбачається із розрахунку, відповідач має заборгованість по кредитному договору станом на 14 грудня 2021 року в сумі 40501,93 грн., що складається з наступних сум: 24125,18 грн. залишок простроченого кредиту; 6464,74 грн. залишок прострочених відсотків; 9912,00 грн. залишок прострочених комісій комісії (а.с. 24). Також позивачем надано виписку з банківського рахунку за зазначеною карткою, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача (поповнення рахунку готівкою у терміналі самообслуговування, зняття готівки у банкоматі, придбання товарів у магазинах тощо) за період з 19 грудня 2018 року по 14 грудня 2021 (а.с. 26-91). Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору й договору факторингу і позивач доводить, що має місце неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Так, за змістом ст.ст. 626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638\~ЦК України\~ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054\~ЦК України). Згідно зі\~ ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року, укладеним між первісним кредитором АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс». Отже, підписавши кредитний договір № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року, [PERSON] добровільно погодив умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Оскільки ТОВ «ФК «Цикл Фінанс» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Банк Кредит Дніпро», відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів не виконав в строки, передбачені договором, чим порушив вимоги договору про надання споживчого кредиту, суд, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, вважає необхідним позов в цій частині задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за договором № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року в сумі 30589,92 грн., що складається із суми простроченої заборгованості по тілу кредиту - 24125,18 грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 6464,74 грн. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості відповідач до суду не надав. Що стосується правомірності інших заявлених до стягнення сум, суд зазначає наступне. Відповідно до закріпленої в\~ ст. 13 ЦПК України\~диспозитивності, як основної засади цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, правовідносини, які склалися на підставі кредитного договору, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст.\~625\~ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відтак суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в сумі 992,42 грн. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення комісії в сумі 9912,00 грн., суд зазначає наступне. 15 листопада 2016 року було прийнято\~Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з\~отриманням,\~обслуговуванням та\~поверненням кредиту,\~ включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 \~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування»\~ передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст.\~1\~ та ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Частиною 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року, зокрема, встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту 3,5%. Крім того, необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіку). При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору № 22037000101827 від 19 грудня 2018 року, то положення п. 1.1 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої заборгованості за комісією в розмірі 9912,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» з метою захисту майнових прав останнього. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 7570,00 грн. за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі \~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00)зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2023 року між ТОВ «Цикл Фінас» та адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною укладено договір про надання правової допомоги № 16/05, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити представництво та надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором (а.с. 21-22). Згідно з додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги № 16/05 від 16 травня 2023 року, укладеного між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А., визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокату за надання правничої допомоги (а.с. 23). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 319 від 11 вересня 2024 року за договором № 16/05 від 16 травня 2023 року, що підписаний сторонами договору, адвокатом наведено перелік виконаних робіт, з урахуванням витраченого часу на суму 7579,00 грн., які оплачено відповідно до платіжної інструкції № 6594 від 11 вересня 2024 року (а.с. 8-9). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial