Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Кредитсервіс» - адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 17.01.2022 року між позивачем ТОВ «Кредитсервіс» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 220117-006, відповідно до змісту якого кредитодавець (ТОВ «Кредитсервіс») надає позичальнику ( [PERSON] ) кредит у розмірі 33000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти кредитодавцю та оплатити відсотки за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Вказує, що підписуючи вищевказаний Кредитний договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма його умовами, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Зазначає, що згідно умов вищевказаного Кредитного договору, вбачається, що позивач ТОВ «Кредитсервіс» зобов`язались надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в гривні шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені вищезазначеним Кредитним договором. Вказує, що вищевказаним кредитним договором також визначено, що сума кредиту становить 33000,00 грн.; сума виданого кредиту із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена Кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить 2475,00 грн., - становить 30525,00 грн.; датою надання кредиту є 17.01.2022 року; строк кредитування становить 3 місяці; валютою кредиту являється гривня; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби; тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка становить 203,47% річних (при дотриманні акційних умов - 185,72% річних). Стверджує, що позивач ТОВ «Кредитсервіс» свої зобов`язання за вищезазначеним Кредитним договором виконали в повному обсязі, перерахувавши вищевказані кредитні кошти в розмірі 30525,00 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена Кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить 2475,00 грн., на картковий рахунок відповідача в АТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, зазначає, що відповідачем [PERSON] належним чином не виконувались умови вищевказаного Договору про надання кредиту № 220117-006 від 17.01.2022 року, у зв`язку із чим в останнього станом на 12.07.2024 року виникла заборгованість перед ТОВ «Кредитсервіс» за зазначеним кредитним договором у розмірі 28612,45 грн., яка складається з наступного: 23246,46 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 5365,99 грн. - прострочена заборгованість за процентами. На основі викладеного, представник позивача ТОВ «Кредитсервіс» - адвокат Павленко С.В. просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь позивача ТОВ «Кредитсервіс», код ЄДРПОУ: 41125531, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вулиця Коновальця Євгена, будинок 36-Д, приміщення 65-з, заборгованість за Кредитним договором №220117-006 від 17.01.2022 року за період часу з 17.01.2022 року по 12.07.2024 року у розмірі 28612,45 грн., яка складається з наступного: 23246,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5365,99 грн. - заборгованості за відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Представник позивача ТОВ «Кредитсервіс» - адвокат Павленко С.В. в судове засідання не з`явився, згідно спрямованої до суду позовної заяви просить суд розглянути справу у його відсутності, а також задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, а тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Судом встановлено, що17.01.2022 року між позивачем ТОВ «Кредитсервіс» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 220117-006, відповідно до змісту якого кредитодавець (ТОВ «Кредитсервіс») надає позичальнику ( [PERSON] ) кредит у розмірі 33000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти кредитодавцю та оплатити відсотки за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором (а.с.20-22). Відповідно до п. 1.2. зазначеного Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю платежі, строки і суми яких зазначені в Графіку платежів. Плата за користування кредитом нараховується щомісячно за кожен місяць користування кредитом. У складі плати за користування кредитом можуть нараховуватися відсотки за перший день користування кредитом, фіксована щомісячна комісія та (або) одноразова комісія за користування кредитом в залежності від обраного позичальником кредитного продукту. Відповідно до п. 2.2. вищевказаного Кредитного договору, процентна ставка за Договором є фіксованою. Згідно з п. 2.4. зазначеного Кредитного договору, датою повернення суми кредиту, так само як і датою сплати заборгованості за Договором, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця. При цьому, вищевказаним Кредитним договором також визначено, що сума кредиту становить 33000,00 грн.; сума виданого кредиту із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена Кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить 2475,00 грн., - становить 30525,00 грн.; строк кредитування становить 3 місяці; валютою кредиту являється гривня; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби; тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка становить 203,47% річних (при дотриманні акційних умов - 185,72% річних). Зазначений Кредитний договір був підписаний електронним підписом відповідача [PERSON] , зокрема шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону останнього, що підтверджується спрямованою до суду представником позивача Довідкою про укладення договору Вих.№12/07/-4 від 12.07.2024 року (а.с.32), відповідно до змісту якої вбачається, що 17.01.2022 року о 12:40:06 годині відповідач [PERSON] , здійснив Акцепт оферти кредитодавця - ТОВ «Кредитсервіс», зокрема шляхомпідписання його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора №W57834, направленого останньому 17.01.2022 року о 12:39:52 годині на вказаний ним в заявці номер мобільного телефону: [NUMBER] . Вищевказані умови надання кредиту ТОВ «Кредитсервіс»також зазначені кредитодавцем в спрямованому позивачем до суду Паспорті споживчого кредиту (а.с.23 зворот - 24), який був підписаний 17.01.2022 року електронним підписом відповідача [PERSON] за допомогою введення ним одноразового ідентифікатора. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, як вбачається з вищевказаної Довідки про укладення договору Вих.№12/07/-4 від 12.07.2024 року (а.с.32), вищевказаний Договір про надання кредиту № 220117-006 від 17.01.2022 року(а.с.20-22), а також Паспорт споживчого кредиту (а.с.23 зворот - 24) були підписані відповідачем [PERSON] шляхом накладення його електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Водночас, відповідач [PERSON] підписавши вищевказаний Кредитний договір підтвердив й ту обставину, що він ознайомився зі всіма умовами та правилами надання кредитних коштів кредитодавцем ТОВ «Кредитсервіс» (а.с.25-30). На виконання умов вищевказаного Кредитного договору ТОВ «Кредитсервіс» було спрямовано на картковий рахунок відповідача [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 30525,00 грн., що підтверджується копією Платіжної інструкції №3076 від 17.01.2022 року (а.с.39). З наведеного вбачається, позивач ТОВ «Кредитсервіс» належним чином виконали свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами вищевказаного Кредитного договору. Разом з тим, у порушення умов вищевказаного Кредитного договору, а також Графіку платежів за договором № 220117-006 від 17.01.2022 року (а.с.22 зворот - 23), відповідач [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним Договором про надання кредиту № 220117-006 від 17.01.2022 року. Відповідно до статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання,якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, ст. 514 ЦК України, передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно Виписки з особового рахунку [PERSON] за Кредитним договором № 220117-006 від 17.01.2022 року (а.с.31), а також з розрахунку кредитної заборгованості за Кредитним договором № 220117-006 від 17.01.2022 року (а.с.40) вбачається, що заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 28612,45 грн., яка складається з наступного: 23246,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5365,99 грн. - заборгованості за відсотками. Таким чином, враховую вищевикладені встановлені судом обставини, а також враховуючи те, що вищевказана заборгованість відповідача знайшла своє підтвердження належними та допустимими доказами, зокрема: Випискою з особового рахунку [PERSON] за Кредитним договором № 220117-006 від 17.01.2022 року (а.с.31) та розрахунком кредитної заборгованості за Кредитним договором № 220117-006 від 17.01.2022 року (а.с.40), то суд вбачає підстави для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 220117-006 від 17.01.2022 року у розмірі 28612,45 грн., яка складається з наступного: 23246,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5365,99 грн. - заборгованості за відсотками. При цьому, доказів на спростування вищевказаної заборгованості відповідачем [PERSON] суду так і не було надано. Водночас, у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості - доведені тапідлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень на користь позивача ТОВ «Кредитсервіс», то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що 25.01.2023 року між АО «Правовий діалог» та ТОВ «Кредитсервіс» був укладений договір про надання правової допомоги №25-01/2023 (а.с.42-47). Відповідно до спрямованих позивачем до суду акту №3 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2024 року (а.с.56) вбачається, що АО Правовий діалог» було надано позивачу ТОВ «Кредитсервіс» послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 7000,00 грн., які були сплачені позивачем ТОВ «Кредитсервіс», що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №1567 від 05.01.2024 року (а.с.54). При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 (провадження № 61-5845св23). На думку суду, понесені ТОВ «Кредитсервіс» витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грривень є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи також й типовість зазначеної цивільної справи, а також наявність великого обсягу судової практики по даній категорії справ. Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності та обґрунтованості їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved