Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Іванівського районного суду Одеської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП., в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2023 року, у розмірі 26\~612 гривень 97 копійок, а також моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2023 року, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень; В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2023 року - [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 та 130 КУпАП, оскільки 20.10.2023 року о 20:15 год. - за адресою: м. Чорноморськ. вул. Парусна, буд. 18. [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння тз марки «OPEL», моделі Calibra, днз [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу з автомобілем марки «DODGE», днз [NUMBER] , що належить [PERSON] , який рухався в попутному напрямку ліворуч, в результаті чого правопорушник [PERSON] допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого покинув місце ДТП. Отже, Відповідач визнаний винним у вчиненні виїцеперерахованих адміністративних правопорушень та повинен відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду Позивачу, однак [PERSON] жодного відшкодування не здійснив. Сума матеріального збитку завданого автомобілю Позивача, становить 26 612, 97 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100\~000 грн., зазначаючи, що дорожньо-транспортна пригода це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі загального користування, що призвело до механічного пошкодження даних транспортних засобів. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. Після скоєння ДТП Відповідачем [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння, на адресу Позивача було висловлено низку грубих висловлювань та залякувань, в присутності дружини та дитини Позивача замість спокійного вирішення конфлікту. Важливим фактом, який доводить душевні, психологічні та фізичні страждання Позивача є те, що [PERSON] після висловлення образливих фраз в сторону Позивача, було здійснено побиття [PERSON] та його дружини, оскільки останні суперечили [PERSON] та викликали поліцію на місце скоєння ДТП. Після того, Відповідачем задля уникнення відповідальності та свідомого вирішення даного спору, було здійснено залишення місця ДТП. У справі призначено загальне позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість надав заяву про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, проте надав суду суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі; зазначив, що частково позовну заяву визнає: в частині матеріальних збитків визнає в повному обсязі, в частині моральної шкоди частково, а саме у розмірі не більше 10\~000 грн. Крім того, вважає, що судові витрати позивача на правову допомогу є завищеними і тому визнає їх в розмірі не більше 15\~000 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну. На підставі наведеного, суд вважає можливим вирішити справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Cудом встановлені такі фактичні обставини справи. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.1 1.2023 року - [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 та 130 КУпАП, в порядку ст. 36 КУпАП визначено остаточне покарання Відповідачу у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Підставою до притягнення dідповідача до адміністративної відповідальності стало те, що: - 20.10.2023 року о 20:15 год. - за адресою: м. Чорноморськ. вул. Парусна, буд. 18. [PERSON] , керуючи тз марки «OPEL», моделі Calibra, днз [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу з автомобілем марки «DODGE», днз [NUMBER] . що належить [PERSON] , який рухався в попутному напрямку ліворуч, в результаті чого правопорушник [PERSON] допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. - 20.10.2023 року о 20:15 год. - за адресою: м. Чорноморськ, вул. Парусна, буд. 18, [PERSON] , керуючи тз марки «OPEL», моделі Calibra, днз [NUMBER] , вчинив ДТП з автомобілем марки «DODGE», днз [NUMBER] . що належить [PERSON] після чого правопорушник [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 122-4 КУпАП. - 20.10.2023 \~ \~ \~ \~року о 20:15 год. - за адресою: м. Чорноморськ, вул. Парусна, буд. 18, [PERSON] , керував тз марки «OPEL», моделі Calibra, днз [NUMBER] , та після ДТП за його участю вживав алкогольні напої, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР, відповідальність за що передбачена ч.І ст. 130 КУпАП. З відповіді ТДВ «СК «ГАРДІАН», яку було надано на адвокатський запит представника позивача [PERSON] вбачається, що на дату ДТП 20.10.2023 року між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та [PERSON] був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з відповіді МТСБУ, наданої 06.02.2024 року на заяву від 29.01.2024 року, оскільки на момент ДГП, а саме 20.10.2023 року, [PERSON] керував транспортним засобом марки «OPEL», моделі Calibra, днз [NUMBER] без наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з огляду на що МТСБУ не має повноважень на здійснення відшкодування [PERSON] . Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 26.07.2022 року, [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, що у відповідності до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільняє останнього від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 31.10.2023 року позивачем було подано заяву до судового експерта Вєлкова Василя Михайловича з проханням проведення транспортно-товарознавчого дослідження за фактом ДТП. Відповідно до висновку експерта № 45-23В від 08.11.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «DODGE», днз [NUMBER] . пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 20.10.2023 року, визначається рівною 26 612. 97 грн. При ухваленні судового рішення суд виходить з такого. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з ч.З ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з вимогами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення п цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, Згідно роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавана шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто, в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України). Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 915/1015/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода -наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.02.2022 року у справі № 757/54513/16. провадження №61-16265св20, системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п.161, Series А заява № 25). Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.1 1.2023 року [PERSON] було визнанно винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2023 року, внаслідок якої позивачу [PERSON] було нанесено матеріальну шкоду в загальному розмірі 26\~612, 97 грн., яка у зв`язку з відсутністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у винуватця ДТП повинна була бути відшкодована останнім. Натомість відповідач ухилився від сплати будь-яких відшкодувань, що призвело до порушення прав позивача. Доказів зворотнього у суду немає та відповідачем визнаються такі обставини. Тож, з огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав. Згідно п. 1, п. 2, п.3, ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палити Касаційного цивільного суду розглянув справу № 761/24143/19 та встановив, що моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі також Постанова) судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправній діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно абз 1 п. 4 вказаної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У абз. 2 п. 5 Постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність діянь відповідача встановлено постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2023 року. Суд вважає встановленим, що в результаті винних протиправних дій [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з порушеннями, встановленими вищезазначеною постановою, що призвело суттєвих душевних страждань позивача. Враховуючи глибину душевних страждань позивача; тяжкість вимушених змін в організації забезпечення його благ та потребностей; час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 10 000 грн. До такого висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди суд, серед іншого, приходить з урахуванням того, що доводи позивача: «після скоєння ДТП Відповідачем [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння, на адресу Позивача було висловлено низку грубих висловлювань та залякувань, в присутності дружини та дитини Позивача, замість спокійного вирішення конфлікту. Важливим фактом, який доводить душевні, психологічні та фізичні страждання Позивача є те, що [PERSON] після висловлення образливих фраз в сторону Позивача, було здійснено побиття [PERSON] та його дружини, оскільки останні суперечили [PERSON] та викликали поліцію на місце скоєння ДТП», не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви майнового характеру, судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тож, в рамках даної справи судовий збір за подання фізичною особою заяви майнового характеру становить 1211,20 грн. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто в рамках даної справи судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди становить 3028,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом задоволено вимоги щодо стягнення майнової шкоди та частково (28,92%) задоволено вимогу щодо стягнення моральної шкоди, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3028 грн (1211, 20 грн + (3028 грн. х 28,92 %), але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн). Тож, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави у розмірі 3028 грн. Серед іншого, позивачем за власний рахунок проведена експертиза транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу у розмірі 4870 грн., яка має безпосереднє відношення для встановлення розміру матеріальної шкоди. Відтак, суд вважає, що у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог в частині понесення матеріальних збитків, такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 4870 грн. Суд також зауважує, що позивачем зазначається про понесення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 40\~000 грн., при цьому, в змісті позовної заяви наявне посилання на те, що позивачем будуть подані докази на підтвердження понесення таких витрат протягом 5-ти днів після ухвалення рішення, що узгоджується з приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з чим судом такі витрати не вирішуються На підставі наведеного,

Outcome: partial