Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), третя особа - служба у справах дітей Краматорської міської ради (місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дружби, 9а), про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказано, що у сторін народився син - [PERSON] [INFO] . В подальшому сторони розірвали шлюб та повторно його зареєстрували 29.12.2013 року, проте спільний побут та сімейні відносини налагодити не змогли, в результаті чого рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2016 року шлюб було розірвано та встановлено залишити на вихованні матері малолітнього сина [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачка змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 3 18.05.2017 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який повністю взяв на себе виконання батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] . При цьому відповідач за весь цей час бачився з сином один раз, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, матеріально не забезпечує. Крім того, 26.09.2023 року [PERSON] своєю заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловйовою С.С. та зареєстрована в реєстрі за № 660, надав згоду на позбавлення його батьківських прав та подальше усиновлення [PERSON] його неповнолітнього сина - [PERSON] . Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, просила суд взяти до уваги подану [PERSON] заяву щодо надання згоди на подальше усиновлення сина чоловіком позивача - [PERSON] . Також у судовому засіданні була заслухана думка дитини - [PERSON] , який просив суд позбавити його батька батьківських прав, оскільки останній не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Крім того зазначив, що саме він хотів, щоб матір звернулася до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою його проживання. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Заслухавши позивача, думку дитини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18.08.2020 року, [PERSON] народився [INFO] , про що 05.12.2007 року Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис №385. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітнього сина [PERSON] залишено на вихованні у матері - [PERSON] . Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені №0042070994, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що 07.04.2017 року зроблено актовий запис №24. 18.05.2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №279, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №01-39/72 від 03.05.2024 року ОЗЗСО «Академічний», батько не контактує з вчителями, не відвідує батьківські збори. Як вбачається з характеристики опорного закладу загальної середньої освіти «Академічний» Краматорської міської ради Донецької області від 01.05.2024 року, [PERSON] виховується в багатодітній сім`ї. Матір - [PERSON] , перебуває у шлюбі з [PERSON] , вони разом контролюють процес навчання та поведінки [PERSON] у школі. Біологічний батько учня - [PERSON] , за час навчання в ОЗЗСО «Академічний» з вересня 2023 року по травень 2024 року не цікавився справами, навчанням, поведінкою сина, не відвідував батьківські збори (їх було п`ять), не спілкувався з класним керівником особисто. Зі слів [PERSON] , батько давно не цікавиться його життям, з 2014 року не допомагає, не спілкується з ним, хоча проживає у тому ж місті, де і він. Всі функції батька виконує [PERSON] , забезпечує матеріальні потреби сім`ї, підтримує морально, дає життєві поради. Стосунки з [PERSON] учень називає дружніми, що в теперішньому складі сім`ї у них усе добре. Актом обстеження житлово-побутових умов від 01.05.2024 року підтверджено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю - [PERSON] , її чоловіком - [PERSON] та двома дітьми: [PERSON] та [PERSON] . В квартирі чисто, є всі необхідні меблі та речі. 26.09.2023 року [PERSON] своєю заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловйовою С.С. та зареєстрована в реєстрі за № 660, надав згоду на позбавлення його батьківських прав та подальше усиновлення [PERSON] його неповнолітнього сина - [PERSON] . Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує сина усім необхідним, про що в судовому засіданні зазначив і сам [PERSON] . Крім того, суд враховує, що 26.09.2023 року [PERSON] своєю заявою, засвідченою приватним нотаріусом, надав згоду на позбавлення його батьківських прав та подальше усиновлення [PERSON] його неповнолітнього сина - [PERSON] . З огляду на викладене, надавши оцінку доказам у справі, враховуючи думку дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved