Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

25.07.2024 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 10.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] в порядку Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено договір №448547-КС-001 про надання кредиту. Договір було підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, направленим на зазначений ним в анкеті в особистому кабінеті номер телефону. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 20 000,00грн. шляхом їх перерахування на платіжну карту № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 0,86732500% за кожен день користування, разової комісії 3000,00грн., строком до 28.07.2022. 23.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] в аналогічному порядку було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №448547-КС-001 від 10.02.2022, відповідно до якого відповідач отримав додатково кредит в розмірі 10 000,00грн., з такими же умовами повернення, комісія за надання додаткового кредиту визначена в розмірі 1500,00грн. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним у визначений договором строк, за весь строк користування кредитом сплатив лише 5370,00грн. Таким чином, станом на 28.06.2024 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 71 628,27грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 29 739,80грн., заборгованості за процентами - 39 982,96грн., заборгованості за комісією - 1905,51грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. Ухвалою суду від 31.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 22.08.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що деякі умови кредитного договору є недійсними, оскільки містять значні порушення у сфері захисту прав споживачів. Зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів» визнаються недійсними умови договорів, що обмежують права споживача. Також забороняється продавцю (виконавцю, виробнику) включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими, такі, що суперечать принципу добросовісності, які мають наслідки істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на шкоду споживача. Умови щодо нарахування неспівмірних відсотків можна вважати безпосередньо несправедливими умовами договору. Це також стосується встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язання за договором. Відповідно до ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують прав споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, в порушення ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» після укладання договору у вигляді електронного документу його примірник з додатками не були направлені йому у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладання договору про споживчий кредит. Таких доказів позивач не додав до позовної заяви, як і документів на підтвердження повноважень свого представника Крупели А.М. на підписання договору. Нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 4500,00грн. він вважає незаконним та несправедливим. Надання банком грошових коштів за кредитним договором є обов`язком банку, виконання якого не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Така послуга не є самостійною і не підлягає оплаті комісією. В даному випадку умови кредитного договору про сплату ним на користь банку комісії є нікчемними і банк не може вимагати її стягнення з нього. Також він не згоден з наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки в ньому не були враховані кошти в розмірі 5370,00грн., які він сплатив 24.02.2022. Розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, тому є недопустимим доказом. На підтвердження перерахування коштів на його рахунок позивачем не надано жодних платіжних інструкцій, виписки за картковим рахунком, а й відтак не доведено факту переказу коштів та наявності заборгованості. Довідки позивача про розрахунок заборгованості та копія договору є односторонніми документами, ініційованими позивачем, які об`єктивно не підтверджують його фінансові зобов`язання. Крім того, в п.6.5 договору про надання споживчого кредиту зазначено, що сторона договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Так, листом Торгово-промислової палати України засвідчено форс-мажорні обставини - військову агресію рф проти України, що стало підставою для введення воєнного стану. Зазначені обставини з 24.02.2022 і до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, які унеможливлюють виконання зобов`язань за умовами договорів, контрактів, угод, законодавчих чи інших нормативних актів. Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Щодо стосується сплати судового збору, то він є інвалідом ІІ групи та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Просить в задоволені позову відмовити повністю. 28.08.2024 від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» Виноградова Ю.Е. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому він позовні вимоги підтримав повністю, додатково зазначив, що відповідач у відзиві на позов фактично не заперечує укладання кредитного договору та додаткової угоди до нього. Крім того, позивач додатково надає докази направлення на електронну адресу відповідача його примірника кредитного договору та правил одразу після його укладання. Адреса електронної пошти була повідомлена відповідачем під час укладання кредитного договору, що підтверджується анкетою клієнта. Відповідно до п.2.1 кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем та через платіжну систему «TAC Pay» перерахував йому грошові кошти в розмірі 20 000,00грн. на банківську картку № [NUMBER] , яку він зазначив при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується відповідною довідкою. Зазначена довідка була надана позивачу АТ «Таскомбанк», що надає посередницькі послуги ТОВ «Бізнес Позика» на підставі договору №83 від 11.11.2020 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам. Вказане відповідає положенням ст.6, 9 Закону України «Про електронну комерцію». Додаткова сума кредиту в розмірі 10000,00грн за Додатковою угодою №1 від 23.02.2022 також була перерахована відповідачу через платіжну систему «TAC Pay» на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою АТ «Таскомбанк». Вищевказані докази є належними та допустимими. Відповідач в підтвердження своїх доводів про начебто неотримання кредиту не надав суду виписку зі свого карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк». За усталеною судовою практикою не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Відповідач як боржник за кредитним договором частково виконував свої зобов`язання, зокрема, здійснив платіж в сумі 5370,00грн., що підтверджено меморіальним ордером. Здійснивши часткову оплату, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем надано детальний розрахунок заборгованості, який ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Платіж відповідача за кредитним договором в сумі 5370,00грн. був врахований у розрахунку заборгованості. Відповідні твердження відповідача є хибними. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Позивач, незважаючи на те, що кредитним договором встановлена відповідальність за порушення зобов`язання, не нараховував та не просить стягнути з відповідача пеню чи штрафи за прострочення виконання зобов`язання, лише заборгованість по тілу, процентам та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору в межах строку кредитування. При цьому, кредитним договором встановлено орієнтований графік платежів та орієнтовна загальна вартість кредиту. Порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день фактичного користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо, встановлені не у Правилах надання кредитів чи паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який був укладений сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Чинне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів, які позичальник зобов`язаний сплачувати відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Щодо стягнення комісії за надання кредиту, то встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору та не суперечить законодавству. Відповідач, уклавши кредитний договір, погодився сплатити комісію за надання кредиту. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчими кредитами включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. В даному випадку кредитним договором встановлена комісія за надання, а не за обслуговування кредиту, вона є разовою, її розмір незмінним. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Одночасно подав клопотання про витребування додаткових доказів, а саме, у АТ КБ «ПриватБанк» інформації про відкриття банківського рахунку, за яким видано картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та виписки про рух коштів за вказаним рахунком за 10.02.2022р. та 23.02.2022р. Ухвалою суду від 17.09.2024 вказане клопотання було задоволено. Витребувані документи надійшли на адресу суду 24.10.2024. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що у разі задоволення позовних вимог, просить врахувати його скрутне матеріальне становище та вирішити питання про розстрочку виконання рішення в межах одного року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст610,.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] 10.02.2022 було укладено договір №448547-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма), відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 20 000,00грн. шляхом їх перерахування на банківську карту № [NUMBER] , зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 0,86732500% в день, комісії за надання кредиту 3000,00грн., строком до 28.07.2022. Позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закінчення строку дії договору (арк.20-23) П.3.2 договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник з повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним. При цьому, протягом строку кредитування процентна ставка нараховується за ставкою, вказаною в п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. 23.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №448547-КС-001 від 10.02.2022, відповідно до якої він додатково отримав в кредит грошові кошти в розмірі 10 000,00грн. (загальна сума кредиту становить 30 000,00грн), зі сплатою комісії за надання кредиту 1500,00грн. (арк.44) Вказаний кредитний договір та додаткова угода до нього укладені дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписано позичальником у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», з накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором G-8050 (кредитний договір), G-2001 (додаткова угода). З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій, здійснених сторонами кредитного договору щодо його укладення, зокрема, 10.02.2022 о 12.41 клієнт увійшов в особистий кабінет та ідентифікувався, о 12.52 ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту, о 13.03 ознайомився з направленою Товариством офертою (пропозицією укласти договір), в 13.04 акцептував оферту та підписав договір, в 13.04 йому відправлено копії підписаного договору з додатками та Правила кредитування на електронну пошту та розміщено їх в його особистому кабінеті. Аналогічні дії вчинені щодо укладання додаткової угоди №1 23.02.2022 у період часу з 10.03 до 10.14. (арк.31-45,50-52,141-144) Факт реєстрації відповідача [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» підтверджується анкетою клієнта (витягом з ІТС - https:my.bizpozyka.com/), в якій зазначено його персональні дані, а також номер мобільного телефону [NUMBER] , електронна пошта [INFO] , реквізити банківської картки № [NUMBER] (арк.46). 10.02.2022 та 23.02.2023 на адресу електронної пошти відповідача [PERSON] [INFO] були відправлені відповідно примірники укладеного кредитного договору з додатками та додаткової угоди №1 (арк.141-144). Згідно з квитанціями платіжної системи «TAC Pay» Товариство перерахувало [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] 10.02.2022 о 13.06 грошові кошти в розмірі 20 000,00грн., 23.02.2022 о 10.16 - 10 000,00грн. (арк.47,48). Згідно з договором про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №83 від 11.11.2020 АТ «ТАСКОМБАНК» (Банк) надає ТОВ «Бізнес Позика» (Партнер) послуги щодо зарахування наданих Партнером Одержувачам послуг, в т.ч. на умовах фінансового кредиту, на рахунки Одержувачів з використанням реквізитів ПК Одержувача, та забезпечує обробку і передачу в МТС даних для належного здійснення зарахування коштів за реквізитами ПК Одержувача, а Партнер зобов`язується сплатити Банку комісійну винагороду на умовах визначених цим договором (арк.130-139). Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 16.10.2024 на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] та згідно з випискою з цього банківського рахунку на картку були зараховані перекази 10.02.2022 в сумі 20000,00грн, 23.02.2022 - 10000,00грн. (арк.170-171) Згідно з розрахунком позивача (арк.24-30) заборгованість відповідача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 07.07.2024 становить 71 628,27грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 29 739,80грн., заборгованості за процентами - 39 982,96грн., заборгованості за комісією - 1905,51грн. За цим розрахунком та меморіальним ордером (арк.140) [PERSON] 24.02.2022 здійснив платіж в сумі 5370,00грн, який зарахований Товариством на погашення кредиту - 260,20грн, процентів - 2515,34грн, комісії 2594,49грн. Згідно з наданою відповідачем [PERSON] квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» 24.02.2022 о 13.00 він перерахував на рахунок ТОВ «Бізнес Позика» 5370,00грн, призначення платежу - оплата по кредиту (арк.105). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 10.02.2022 кредитний договір та 23.02.2022 - додаткову угоду до нього, які оформлені письмовими документами і підписані сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб (позичальником/відповідачем - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором), що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказане підтверджується сукупністю наданих позивачем копій письмових доказів - кредитного договору та додаткової угоди №1, Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», паспортів споживчого кредиту, пропозиціями (офертою) укласти кредитний договір, прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти кредитний договір, анкети клієнта, візуальної послідовності дії клієнта, які суд вважає належними, допустимими та достовірними доказами. Жодних обставин, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вказаного кредитного договору, за аналізом та оцінкою вищевказаних доказів судом не встановлено. Факт звернення до позивача з метою отримання кредиту, прийняття пропозиції укласти кредитний договір, додаткову угоду до нього та їх підписання електронним підписом відповідач [PERSON] фактично не оспорював, належних та допустимих доказів не спростування правомірності укладеного кредитного договору не надав. Доводи відповідача про не направлення йому позивачем примірника укладеного кредитного договору спростовуються матеріалами справи, а саме, інформацією з візуальної форми послідовності дій, вчинених сторонами на укладання кредитного договору та додаткової угоди до нього, копіями відповідних електронних листів, направлених ТОВ «Бізнес Позика» на адресу електронної пошти відповідача - nagyrnyjaleksej741@gmail.com, зазначену ним в анкеті клієнта, кредитному договорі та додатковій угоді до нього. Вказуючи у відзиві на позов на відсутність в матеріалах справи документів, які б підтверджували повноваження [PERSON] на підписання кредитного договору, відповідач жодним чином не обґрунтував як ця обставина впливає на вирішення спору та зі свого боку доказів на спростування цієї обставини суду не подав. Щодо доводів відповідача про недійсність умов кредитного договору, якими встановлена комісія за надання кредиту, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.1 і 2,5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вказаних вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії за надання кредиту. В даному випадку за змістом укладеного між сторонами 10.02.2022 кредитного договору та 23.02.2022 додаткової угоди до нього сторонами погоджено сплату позичальником/відповідачем [PERSON] комісії за надання кредиту в загальному розмірі 4500,00грн, що не суперечить наведеним вище вимогам закону. Підстав для визнання такої умови нікчемною (недійсною), на що вказує відповідач, суд не знаходить. Підписавши договір, відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомився з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст та суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, а також, що до моменту укладання договору отримав всю необхідну інформацію щодо умов кредитування та кредитного посередника. Таким чином, суд вважає вказаний кредитний договір з додатковою угодою №1 чинним і обов`язковим для виконання. Суд встановив, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та перерахував через платіжну систему «TAC Pay» за посередницьких послуг АТ «ТАСКОМБАНК» відповідачу [PERSON] на зазначену останнім в анкеті та договорі банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» 10.02.2022 - 20 000,00грн та 23.02.2022 - 10 000,00грн, усього 30 000,00грн, що достовірно підтверджується наданими позивачем квитанціями з платіжної системи «TAC Pay», договором про надання посередницьких послуг з переказу коштів, а також витребуваними за клопотанням представника позивача інформацією АТ КБ «ПриватБанк» та виписками з банківського рахунку відповідача [PERSON] . Вказані докази суд вважає належними та допустимими, вони однозначно та безсумнівно спростовують доводи відповідача про відсутність доказів переказу йому кредитних коштів. Крім того, з наданих як позивачем, так і відповідачем письмових доказів - розрахунку заборгованості, меморіального ордеру, квитанції АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 24.02.2022 відповідач [PERSON] сплатив в рахунок повернення кредиту 5370,00грн. Здійснивши такий платіж, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання кредитного договору. В той же час, судом встановлено, що відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконував свого зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії у погоджений сторонами в кредитному договорі строк, вказані кошти до цього часу не сплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 71628,27грн, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем, який суд вважає повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення. Зокрема, судом встановлено, що проценти за користування кредитом нараховувались позивачем відповідно до умов, встановлених п.2.4,3.2. кредитного договору, на фактичну суму заборгованості на розрахунковий період та в межах строку кредитування - до 28.07.2022. Жодних штрафних санкцій за прострочення відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором позивачем не нараховувалось. В зазначеному розрахунку заборгованості позивач врахував сплачені відповідачем 24.02.2022 кошти в сумі 5370,00грн. відповідно до визначеної в договорі черговості, що спростовує відповідні доводи відповідача. Суд вважає безпідставними доводами відповідача про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які є підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання кредитного зобов`язання. Дійсно загальновідомою обставиною є військова агресія рф проти України та введення у зв`язку з цим з 24.02.2022 воєнного стану на території України, що відповідно до листа ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 визнано надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, які перешкоджають належному виконанню зобов`язань за укладеними договорами у встановлений в них термін. Разом з тим, вказане само по собі не звільняє відповідача від виконання основного зобов`язання (повернення кредиту, сплата процентів та інших платежів), визначеного кредитним договором, а є підставою для звільнення його від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, та від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за відповідне прострочення з 24.02.2022, що і передбачено п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву. Але, як вже зазначалось, позивач жодних штрафних санкцій, передбачених кредитним договором, а також ст.625 ЦК України, відповідачу не нараховував та не вимагає їх стягнення в межах цієї справи. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, позов ТОВ «Бізнес Позика» слід задовольнити повністю. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн. підлягають компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК АВ №0287968 від 30.12.2014, і згідно з п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. Ухвалюючи рішення, суд відповідно до п.2 ч.7 ст.265 ЦПК України вважає необхідним за заявою відповідача [PERSON] вирішити питання про розстрочку виконання цього рішення суду. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для цього є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Отже, розстрочення виконання судового рішення має винятковий характер і застосовується за наявності об`єктивних обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду. Так, суд встановив, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням безстроково, офіційно не працює, відповідно до довідки про доходи № 2175 4129 7111 8123 від 13.08.2024 перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному УПФУ м.Запоріжжя в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності, щомісячний розмір якої в період з січня 2022 по лютий 2023 складав 2300,00грн., з березня2023 по лютий 2024 - 2760,00грн, з березня по липень 2024 - 2980грн. Виходячи із завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, справедливості, пропорційності, оцінивши повідомлені відповідачем [PERSON] обставини - скрутне матеріальне становище, враховуючи розмір заборгованості, підстави та період її виникнення, загальну економічну ситуацію в країні, в т.ч. пов`язану із воєнним станом в Україні, суд вважає їх такими, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, у зв`язку з чим виконання цього рішення слід розстрочити на один рік (12 місяців) з дня ухвалення цього рішення шляхом погашення заборгованості рівними частинами - по 5969,03грн. щомісячно.

Outcome: approved