Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 30.10.2024 ТзОВ «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.08.2021 ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №75343783, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти (сума позики) в розмірі 15 000 грн., а позичальник зобов`язалася повернути позику та проценти за користування нею, однак не виконала своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим договором позики перейшло до ТзОВ «Вердикт Каптіла» (на підставі договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022), а потім до - ТзОВ «Коллект Центр» (на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023). Заборгованість відповідачки за договором позики становить 50 823,29 грн., з них 15 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 35 820,83 грн. - заборгованість за процентами, 2,43 грн. - заборгованіть за 3 % річними. Позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також покласти на неї судові витрати. ІІ.Стислий \~ \~ \~ \~виклад позиції відповідача Відповідачка правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Ш.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 01.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позовні матеріали направлялися відповідачці за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2\~ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 11.08.2021 ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №75343783 (а.с. 6), відповідно до якого (пункт 1) позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Умови договору позики №75343783 від 11.08.2021: - сума позики - 15 000 грн. (п. 2.1); - строк позики - 30 днів (п. 2.2); - базова процентна ставка - 1,99 % (п. 2.3); - процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 % (п. 2.3); - дата надання позики - 11.08.2021 (п. 2.3); - дата повернення позики - 10.09.2021 (п. 2.3). Пунктом 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі - Правила, а.с. 7 - 12) визначено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Пунктом 6.9 Правил визначено, що позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. Сума нарахованих процентів за понадстрокове користування позикою не може перевищувати суми, визначеної Законом України «Про споживче кредитування». 11.08.2021 ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало (перерахувало) [PERSON] обумовлені договором позики №75343783 від 11.08.2021 грошові кошти в сумі 15 000 грн. (довідка №КД-000000341 від 17.09.2024, а.с. 12 зворот - 13, лист за вих. № 17/09/24-23 від 17.09.2024, а.с. 13 зворот - 14). 22.02.2022 ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (клієнт) та ТзОВ «Вердикт Капітал» (фактор) уклали договір факторингу №22/02/2022 (а.с. 20 - 22), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором позики №75343783 від 11.08.2021 (акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді від 22.02.2022, а.с. 22 зворот, платіжне доручення №333740001 від 23.02.2022, а.с. 23, реєстр боржників №1 до договору факторингу, а.с. 23 зворот - 25, витяг з реєстру боржників №1, а.с. 26). 10.01.2023 ТзОВ «Вердикт Капітал» (клієнт) та ТзОВ «Коллект Центр» (фактор) уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (а.с. 27 - 29), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором позики №75343783 від 11.08.2021 (акт прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023, а.с. 29 зворот, акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, а.с. 30, реєстр боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а.с. 31 - 32, витяг з реєстру боржників, а.с. 33). За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за договором позики №75343783 від 11.08.2021 становить 50\~823,29 грн., з них: 15 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 35\~820,83 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими на дату відступлення права вимоги, 2,46 грн. - 3 % річних (дані позовної заяви, а.с. 2-5, розрахунки заборгованості, а.с. 15-19). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачка не подала. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Щодо стягнення суми (тіла) кредиту ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір позики №75343783 від 11.08.2021, який за правовою природою є кредитним договором. На підставі цього договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 15 000 грн., однак їх у встановлений договором строк не повернула, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. А тому позивач, набувши на підставі ланцюгу правочинів факторингу право вимоги за договором позики, вправі вимагати повернення тіла кредиту в розмірі 15\~000 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитом в межах строку кредитування Позивач нарахував відповідачці заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 35\~820,83 грн. Суд не погоджується з розрахунком позивача з таких мотивів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 2.2 договору позики). Обставини пролонгації строку позики позивачем не обгрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 8 955 грн. (15 000 грн. (тіло кредиту) х 1,99 % (процентна ставка) х 30 днів (строк кредитування). Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування Пунктами 6.5 та 6.9 Правил передбачене нарахування процентів за понадстрокове користування позикою в розмірі, передбаченому договором. В договорі позики (п. 2.3) сторони погодили розмір процентної ставки за понадстрокове користування позикою - 2,7 % за день. Тобто сторони унормували такий випадок і передбачили можливість нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (п.п. 115-116, 128): «Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Здійснивши тлумачення умов договору позики та Правил, суд дійшов висновку, що передбачаючи можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, сторони не мали на увазі встановлення такого нарахування як міри відповідальності згідно ст. 625 ЦК України, а визначили його саме як плату за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), що законом не передбачено. Такий висновок опосередковано підтверджується і тим, що сам позивач нараховує проценти саме за «користування кредитом», а не як відповідальність за порушення зобов`язання. Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення 3% річних процентів Позивач нарахував відповідачці заборгованість за 3 % річними на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 2,46 грн. (за період з 22.02.2022 по 23.02.2022). Відповідачка контррозрахунку 3% річних не подала. Суд погоджується з розрахунком позивача. Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. VI.Судові витрати Щодо судового збору Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial