Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у відповідача перед ним виникло грошове зобов`язання зі сплати заборгованості на загальну суму 625304,17 грн внаслідок невиконання нею рішень Богунського районного суду міста Житомира від 06.11.2012, 07.10.2014 та 27.04.2016, якими з неї було стягнуто 1/2 частину сплачених коштів за кредитиним договором № 282/22-38 від 28.09.2012. У процесі примусового виконання Богунським ВДВС у місті Житомирі на момент подання позову з [PERSON] на його користь було стягнуто лише 67744,00 грн, а несплаченим залишається заборгованість у розмірі 557560,17 грн. Тому в зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 463187,78 грн інфляційних втрат за період з 12.03.2017 по 13.05.2024 та 120066,38 грн трьох відсотків річних, що разом становить 583254,16 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 30.05.2025 у справі відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позову та що проти заочного розгялду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи достатність матеріалів про спірні правовідносини сторін, за відсутності заперечень представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.11.2012 у справі № 2-803/12, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених останнім коштів за період з 29.07.2008 року по 28.09.2012 року (включно) у сумі 236474,98 гривень, по кредитному договору № 282/22-38 від 7 серпня 2007 року, укладеного [PERSON] з АКБ (ПАТ) «Укрсоцбанк». Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07.10.2014 у справі № 7408/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину від сплачених [PERSON] в рахунок зобов`язання за кредитним договором № 282/22-38 від 07.08.2007 року укладеним з АКБ «Укрсоцбанк» в період з 01.10.2012 року по день подачі позову до суду в сумі 111054,50 грн та судовий збір в сумі 1110, 54 грн. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 27.04.2016 у справі № 295/14000/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 1/2 частини від сплачених [PERSON] у рахунок зобов`язання за кредитним договором № 282/22-38 від 07.08.2007 року укладеним із АКБ «Укрсоцбанк» за період із 01.08.2014 року по 05.06.2015 року в сумі 273 924,90 грн, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 2739,25 грн. Судом вставлено, що в ході примусового виконання Богунським ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виданих Богунським районним судом міста Житомира виконавчих листів № 2-803/12, № 7408/14-ц та № 295/14000/15-ц, із [PERSON] на користь [PERSON] було фактично стягнуто 67744,00 грн та несплаченою залишається заборгованість у розмірі 557560,17 грн, що слідує з листа начальника Богунського ВДВС у місті Житомирі від 08.03.2024. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~623\~ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно положення статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Таким чином, оскільки відповідачем не виконано належним чином грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень Богунського районного суду міста Житомира від 06.11.2012, 07.10.2014 та 27.04.2016, сума боргу за невиконаними грошовими стягненнями за цими рішеннями становить 557560,17 грн, її наявність не спростовано відповідачем, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 463187,78 грн інфляційних втрат за період з 12.03.2017 по 13.05.2024 та 120066,38 грн трьох відсотків річних за період з 12.03.2017 по 13.05.2024, що разом становить 583254,16 грн, у вигляді цивільно-правової відповідальності згідно ст. 625 ЦК України, з розрахунками якої, складеними представником позивача, суд погоджується. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 5832,54 грн, що підтверджено документально.

Outcome: approved