Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

14 серпня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували в шлюбі з 10.02.2007 року. Під час перебування у шлюбних відносинах сторони придбали у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу, що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського округу Кузьомкіною Л.Д. За спільною домовленістю, правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру був оформлений на відповідача , однак придбання квартири здійснювалось за спільні сімейні кошти. 20.05.2021 року рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області по справі № 589/463/21 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не визнає права позивача на частку квартири, який в ній зареєстрований з 30.05.2019 року, тому він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.07.2024 було прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та позов підтримав. \~Відповідач у телефонному режимі просила розглядати справу без її участі, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2007 року. Вказана обставина встановлена на підставі копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. /а.с. 8/ 20 травня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, відповідно до копії рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі № 589/463/21. /а.с. 9-10/ Згідно з довідкою ДП «Шостка-Сервіс» від 31.07.2023 року сторони зареєстровані в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . /а.с.12/ З Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 04.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Кузьомкіною Л.Д. за реєстраційним № 314, вбачається, що [PERSON] зазначена як покупець квартири [ADDRESS] . /а.с. 31/ З копії нотаріально засвідченої заяви вбачається, що [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю та укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , придбана нерухомість буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу./а.с.32/ Тобто, даний договір було укладено, а право власності на квартиру [ADDRESS] набуто відповідачем під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 3 ст. 61\~ СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пунктами 22 - 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, тощо. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою даної статті встановлене презумпція того, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час судового розгляду дана презумпція спростована не була, а тому, нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , було об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу у визначений позивачем спосіб - шляхом визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за кожним зі співвласників. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу, сторони не укладали. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, ст. 60, 68-71 СК України, ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 206, 258, 259, 263-268 ЦПК України,

Outcome: approved