Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , який був рідним батьком [PERSON] та [PERSON] , а також прадідом [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склав, внаслідок цього спадкування здійснювалося за законом. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, що складається, зокрема, з трьох земельних ділянок: 1) площею 1,2925 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, що розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 2) площею 0,53805 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, що розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 3) площею 0,6343 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149, що розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. Вищезазначені земельні ділянки належали [PERSON] на праві державних актів про право власності на земельні ділянки, що були видані на реалізацію сертифіката на право на земельну частку (пай). Оскільки державні акти про право власності на земельні ділянки були видані на ім`я [PERSON] вже після його смерті, то в процесі спадкування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] оформили лише спадкові права на земельну частку (пай). Вказана земельна частка не виділялася позивачам у натурі, оскільки за свого життя [PERSON] розпочав процес її виділення та отримання державних актів про право власності на земельні ділянки. Процес виділення земельної частки було повністю завершено за життя [PERSON] , однак державні акти видані на ім`я [PERSON] лише після його смерті. З метою оформлення спадкових прав на виділені у натурі з земельної частки (паю) земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у видачі свідоцтв їм було відмовлено, оскільки державні акти, що посвідчують право власності [PERSON] на виділені земельні ділянки, були видані після його смерті, тобто після припинення його правоздатності, що свідчить про не набуття ним права власності на ці земельні ділянки. Враховуючи вищевикладене, позивачі просили визнати за кожним з них по 1/3 частини права власності на кожну земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 10.07.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Ухвалою суду від 03.10.2024 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачі не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від позивачів надійшли заяви, в яких позовні вимоги підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про їх задоволення та проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача. У судове засідання представник відповідача Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення шляхом доставлення судової повістки про виклик до суду в електронний кабінет відповідача. Про причини неявки у судове засідання представник відповідача не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання позивачів про проведення судового розгляду за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст. 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що 10.10.2000 року [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського виробничого кооперативу «Деснянський», видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 379403 (а.с. 41). Сертифікат виданий на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації № 263 від 13.06.2000 року. Сертифікат засвідчує право [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності кооперативу, розміру 3,33 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат серії РН № 379403 від 10.10.2000 року зареєстрований 13.10.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за відповідним № 44. Відповідно до п. 1, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року - установити, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Таким чином, судом встановлено набуття [PERSON] права на земельну частку (пай). Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 997 від 21.12.2007 року (а.с. 36) було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 495 громадянам-власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської, Нижчедубечанської та Сувидської сільських рад Вишгородського району Київської області. Цим же рішенням передано у власність земельні ділянки 495 громадянам-власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території вказаних громад, а також доручено ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовити 495 громадянам-власникам державні акти на право власності на земельні ділянки. З додатку до розпорядження № 997 від 21.12.2007 року (а.с. 37-40) судом встановлено, що серед громадян-власників сертифікатів, яким було передано у власність земельні ділянки та на ім`я яких доручено виготовлення державного акту на право власності на земельні ділянки, був [PERSON] , якому було передано у приватну власність три земельні ділянки: 1) № [NUMBER] площею 0,6343 га; 2) № [NUMBER] площею 1,2925 га; 3) № [NUMBER] площею 0,5380 га. Відповідно до ст. 1-3, 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції від 05.06.2003 року, що була чинною на момент винесення розпорядження № 997 від 21.12.2007 року) - право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , набувши право на земельну частку (пай), скористався своїм правом на виділення цієї частки у натурі шляхом надання земельних ділянок з визначеними межами. Розпорядженням районної державної адміністрації право [PERSON] було реалізовано, затверджено технічну документацію, погоджено передачу у його власність трьох земельних ділянок та виготовлення державних актів про право власності на земельні ділянки. У той же час, відповідно до ч. 1, 3 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції від 20.06.2007 року, що була чинною на момент винесення розпорядження № 997 від 21.12.2007 року) передбачається, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, набуття права власності на виділені з земельної частки (паю) земельні ділянки пов`язувалося законодавством з сукупністю певних юридичних фактів: 1) отримання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку (державний акт); 2) здійснення державної реєстрації такого документа. Судом встановлено, що на виконання розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 997 від 21.12.2007 року, [PERSON] видано три державні акти про право власності на земельну ділянку: 1) державний акт серії ЯЕ № 987175 (а.с. 42), що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 2) державний акт серії ЯЖ № 332522 (а.с. 43), що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 3) державний акт серії ЯЕ № 987197 (а.с. 44), що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. При дослідженні змісту вищезазначених державних актів про право власності на земельні ділянки судом встановлено, що державні акти складені на ім`я [PERSON] та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів 29.12.2012 року. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.11.2008 року (а.с. 28) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що Виконавчим комітетом Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис № 15. Таким чином, судом встановлено, що рішення (розпорядження районної державної адміністрації № 997 від 21.12.2007 року) про виділення у натурі земельної частки (паю) та передачу [PERSON] у приватну власність вищезазначених земельних ділянок було прийнято до його смерті. У той же час, державні акти про право власності на ці земельні ділянки, виготовлення яких було передбачено розпорядженням № 997 від 21.12.2007 року, були виготовлені та зареєстровані вже після смерті [PERSON] . Оскільки приписами чинного на той момент законодавства виникнення права власності на земельну ділянку пов`язувалося саме з моментом отримання державного акту та його реєстрації, то право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки повинно було виникнути 29.12.2012 року, що, однак, не може відбуватися через повну втрату ним працездатності внаслідок смерті [INFO] . У постанові від 21.02.2022 року у справі № 280/1199/18 (провадження № 61-3374св20) КЦС ВС зробив висновок, що державний акт, виданий після смерті спадкодавця, може свідчити про набуття ним права власності на земельну ділянку лише за умови прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця. Тобто, хоча виготовлення та реєстрація державних актів про право власності на земельні ділянки були здійснені вже після смерті [PERSON] , однак рішення уповноваженого органу влади (на виконання якого і виготовлені державні акти) про передачу у власність [PERSON] відповідних земельних ділянок було прийнято ще за життя [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, вказані державні акти, видані після смерті [PERSON] , свідчать про набуття ним за свого життя права власності на земельні ділянки. Таким чином, судом встановлено, що за свого життя [PERSON] набув право власності на наступні земельні ділянки: 1) площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 2) площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 3) площею 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. Оскільки право власності на зазначені земельні ділянки виникло за життя [PERSON] , не є таким, що нерозривно пов`язано з особою спадкодавця, то відповідно право власності на зазначені земельні ділянки ввійшло до складу спадщини [PERSON] . Під час підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача з Київського обласного державного нотаріального архіву було витребувано копію спадкової справи № 355/2009, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . За результатами дослідження копії спадкової справи № 355/2009 (а.с. 126-164) судом встановлено, що за свого життя [PERSON] заповітів, спадкових договорів не складав та не укладав, у зв`язку з цим спадкування його прав та обов`язків здійснювалися за правилами спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: 1) його донька [PERSON] , [INFO] (родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.01.1959 року (а.с. 9); 2) його донька [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2006 року (а.с.12), свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.03.1973 року (а.с. 13); 3) його донька [PERSON] , [INFO] (родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.08.1954 року (а.с.21), свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.07.1972 року (а.с.22), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] віл 14.06.1974 року(а.с.23), свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 04.12.2002 року (а.с. 24); 4) його дружина [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. У свою чергу, дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його доньки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки ані матеріали спадкової справи, ані матеріали позовної заяви не містять відомостей про інше, то спадкування здійснювалося рівними частками по 1/3 кожним спадкоємцем. За результатами проведення нотаріальних дій нотаріусом встановлено, що до складу спадкового майна [PERSON] ввійшло наступне майно: 1) земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 32\~218\~816 01 31\~079 0001, яка розташована на території [ADDRESS] ; 2) земельна ділянка площею 0,2041 га, кадастровий номер 32\~218\~816 01 31\~075 0001, яка розташована на території [ADDRESS] ; 3) право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Деснянський», с. Нижча Дубечня Вишгородського району Київської області, розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 379403 від 10.10.2000 року. Іншого спадкового майна на момент відкриття спадщини нотаріусом не було встановлено. З урахуванням вищевикладеного, нотаріусом на ім`я [PERSON] , [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно по 1/3 частки кожній. Зокрема, нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.07.2009 року № 1-2978, яким засвідчено спадкові права [PERSON] на 1/3 частини права на земельну частку (пай) (а.с. 152), а також свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.07.2009 року № 1-2987, яким засвідчено спадкові права [PERSON] на 1/3 частини права на земельну частку (пай) (а.с. 152). [PERSON] хоча і подала заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак свої спадкові права відповідним чином не оформити не встигла через смерть [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.06.2009 року (а.с. 27), що, однак, не свідчить про відсутність у неї спадкових прав на іншу 1/3 частину спадкового майна. Таким чином, з копій матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснено спадкування по 1/3 частки права на земельну частку (пай), що належало померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 379403 від 10.10.2000 року. У той же час, як було встановлено судом вище, на момент смерті [PERSON] його право на земельну частку (пай) було реалізовано шляхом прийняття уповноваженим органом влади рішення про виділення цієї частки у натурі шляхом передання у власність [PERSON] трьох земельних ділянок. На момент смерті до складу спадкового майна [PERSON] входило вже не право на земельну частку (пай), а право власності на земельні ділянки, виділені в натурі з цієї земельної частки (паю). Однак, оскільки виготовлення державного акту про право власності на земельні ділянки та його реєстрація були здійснені вже після смерті [PERSON] та після видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, то відповідно на момент відкриття спадщини нотаріус не міг встановити наявність у [PERSON] права власності на виділені у натурі земельні ділянки. Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи № 355/2009 (а.с. 126-164) у 2021 році, після отримання підтвердження виділення земельної частки (паю) у натурі в три земельні ділянки, виготовлення на ім`я [PERSON] державних актів та здійснення їх реєстрації, [PERSON] та [PERSON] повторно подали заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в яких просили видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у виді 1/3 частки земельних ділянок: 1) площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 2) площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 3) площею 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. У той же час, постановами державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори від 16.12.2021 року та від 11.01.2022 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії з тих підстав, що державні акти, які посвідчують право власності [PERSON] на земельні ділянки, видані після його смерті, тобто після повного припинення ним правоздатності, що є неможливим відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, судом підтверджено, що в позасудовому порядку [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості реалізувати власні спадкові права. З урахуванням вищевикладеного, судом за результатами повного, всебічного судового розгляду встановлено, що за свого життя [PERSON] отримав право на земельну частку (пай). Для реалізації свого права шляхом виділення у натурі земельної частки (паю) у відповідні земельні ділянки [PERSON] за свого життя у встановленому законодавством порядку звернувся до уповноважених органів влади з відповідною заявою. Уповноваженим органом влади в особі Вишгородської районної державної адміністрації за життя [PERSON] було прийнято рішення про затвердження технічної землевпорядної документації, передано у його власність три земельні ділянки та доручено виготовлення державних актів про право власності на ці земельні ділянки. Відповідно до затвердженої землевпорядної документації та рішення уповноваженого органу влади за життя [PERSON] у його власність було передано наступні три земельні ділянки: 1) площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 2) площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; 3) площею 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. Виготовлення та реєстрація державних актів про право власності на ці земельні ділянки було здійснено вже після смерті [PERSON] , однак на підставі рішення про передачу у його власність земельних ділянок, що було ухвалено за життя [PERSON] . За таких обставин, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] до складу його спадщини входило не право на земельну частку (пай), а право власності на три вищезазначені земельні ділянки. Спадкування після смерті [PERSON] здійснювалося за правилами спадкування за законом. Єдиними спадкоємцями першої черги були його доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які, у встановлений законом строк, подали заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Нотаріусом з огляду на відсутність на момент відкриття спадщини державних актів про право власності на земельні ділянки було здійснено видачу свідоцтв про право на спадщину у виді 1/3 частки права на земельну частку (пай), що належало померлому [PERSON] . При цьому у подальшому після отримання державних актів про право власності на земельні ділянки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на ці земельні ділянки, оскільки державні акти видані після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, судом також встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] у порядку спадкування за законом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зокрема, було успадковано в рівних частках (по 1/3) право власності на земельні ділянки площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149. Право власності на ці земельні ділянки виникло за життя [PERSON] внаслідок реалізації права на земельну частку (пай), відповідно право власності на це майно ввійшло до складу спадщини померлого [PERSON] . Однак правовстановлюючі документи на це майно видані після смерті [PERSON] , але на підставі рішення уповноваженого органу влади, прийнятого за життя [PERSON] , що, у свою чергу, позбавляє [PERSON] та [PERSON] можливості у нотаріальному порядку оформити власні спадкові права. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/3 частини вказаних земельних ділянок за [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на 1/3 частини земельних ділянок за [PERSON] суд звертає увагу на наступне. Як встановлено судом раніше при огляді спадкової справи № 355, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 126-164), після його смерті одним з спадкоємців за законом була його донька [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину, однак не встигла її оформити шляхом отримання відповідних свідоцтво про право на спадщину у зв`язку зі смертю. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.1954 року (а.с. 21) судом встановлено, що при народженні [PERSON] мала прізвище « [PERSON] ». З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.07.1972 року (а.с. 22) судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Внаслідок реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.12.1972 року (а.с. 25) судом встановлено, що від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.06.1979 року (а.с. 23), свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.12.2002 року (а.с. 24) судом встановлено, що [PERSON] припинила шлюбні відносини з [PERSON] та 04.12.2002 року одружилася з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №1739, внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] ». З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.04.2009 року (а.с. 20) вбачається, що [INFO] народився [PERSON] (позивач), батьком якого значиться [PERSON] . З свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 12.06.2009 року (а.с.27), [NUMBER] від 09.01.2012 року (а.с. 26) судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON] , яка спадкувала після померлого [PERSON] , та відповідно правнуком самого [PERSON] . Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, факт не оформлення спадкоємцем спадкових прав не вказує на відсутність у нього права на спадщину, оскільки останнє належить йому з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла 1/3 частки у спадщині разом з [PERSON] та [PERSON] , однак не встигла оформити спадкові права внаслідок своєї смерті. У зв`язку з цим [PERSON] , як один з спадкоємців за законом, після смерті [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] успадкувала і по 1/3 частки права власності, у тому числі на три земельні ділянки, що є предметом судового розгляду в межах даної справи. Тобто, після смерті [PERSON] до складу її спадщини також ввійшло право власності на 1/3 частки на три земельні ділянки площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149. За результатами огляду спадкової справи № 36/2012, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , що була надана Київським державним нотаріальним архівом на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, судом встановлено, що спадкова справа № 36/2012 містить також матеріали спадкової справи № 132, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , а також матеріали спадкової справи 355, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . За результатами огляду спадкової справи № 132 до майна померлої [PERSON] судом встановлено, що за життя нею не було складено заповіту та не укладено спадкових договорів, внаслідок чого процес спадкування її прав та обов`язків здійснювався згідно правил спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були її чоловік [PERSON] , а також її син [PERSON] , які подали заяви про прийняття спадщини. Згодом [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщин на користь [PERSON] . Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був її син [PERSON] . З урахуванням вищевикладених обставин та фактів, суд приходить до висновку, що [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] по право власності на 1/3 частки на земельні ділянки площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149. У свою чергу, за результатами огляду спадкової справи № 36/2012 до майна померлого [PERSON] , судом встановлено, що процес спадкування його прав та обов`язків також здійснювався за правилами спадкування за законом. Єдиним спадкоємцем усього майна [PERSON] є його син [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] до [PERSON] серед іншого майна також перейшло право 1/3 частки на земельні ділянки площею 1,2925 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0029, площею 0,5380 га, кадастровий номер 3221885600:31:106:0357, 0,6343 га, кадастровий номер 3221885600:35:171:0149. При цьому суд звертає увагу позивачів, що [PERSON] успадкував вказані земельні ділянки після смерті [PERSON] , а не безпосередньо після смерті [PERSON] , на чому і наголошено у листі Вишгородської державної нотаріальної контори № 540/01-16 від 05.04.2024 року (а.с. 34). У той же час, реалізувати спадкові права у позасудовому порядку [PERSON] позбавлений можливості з обставин видання державних актів про право власності на ці земельні ділянки на ім`я [PERSON] вже після його смерті, внаслідок чого у нотаріуса виникають сумніви в підтвердженні набуття ним права власності на такі земельні ділянки та подальшого їх успадкування іншими спадкоємцями. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/3 частини вказаних земельних ділянок за [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягає повному задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороною позивача не заявлено клопотання про здійснення розподілу судових витрат. У зв`язку з цим підстав для покладення судових витрат на сторону відповідача суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved