Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Представник позивача Харута В.А. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою, в якій просить задовольнити позовні вимоги до АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградського обласного управляння АТ «Державний ощадний банк України», визнати іпотеку за договором іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3037 припиненою. Зняти заборону відчуження нерухомого майна шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження № 2422114 від 23 вересня 2005 року, тип обтяження : заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: договір іпотеки, за реєстром № 3037, 23.09.2005, приватний нотаріус Куліш Л.Г., ВАТ «Державний ощадний банк України», зареєстрований приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г.. Стягнути судові витрати. Позовні вимогу\~обґрунтовані тим, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 травня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрованим в реєстрі за номером 1295, та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] . Дану квартиру позивач успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На початку 2024 року позивач вирішила продати успадковану після матері квартиру [ADDRESS] та звернулася з даного приводу до приватного нотаріуса, яка їй повідомила, що на дану квартиру накладено обтяження у виді заборони відчуження згідно посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. договору іпотеки, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією Олександрійським відділенням № 3070 та [PERSON] . Після цього позивач знайшла вдома у документах матері копію договору іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року, який був укладений нею за життя. З тексту договору іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року позивачу стало відомо, що 21 вересня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», та її матір`ю [PERSON] укладено кредитний договір № 1005, за умовами якого банк надав її матері кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 22 % річних на строк до 21 вересня 2010 року на умовах, зазначених у кредитному договорі. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 1005 від 21.09.2005 року був укладений договір іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року. При цьому, позивачу було відомо, що її мати даний кредит погасила. Оскільки на теперішній час сума кредиту за кредитним договором № 1005 від 21.09.2005 року сплачена повністю, підстави для подальшого обтяження квартири позивача відсутні. Стислий виклад заперечень відповідача Відповідач відзив на позов не надав, про причини неявки суд не сповістив. Матеріали справи містять довідку АТ «Державний ощадний банк України» про відсутність боргу за кредитним договором. Процесуальні дії суду Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням сторін. Ухвалою Олександрійського\~міськрайонного суду\~Кіровоградської області\~від 02\~вересня \~2024\~року \~ на\~підставі клопотання\~представника \~позивача з АТ\~«Державний ощадний\~банк України» витребувані доказів про відсутність боргу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 травня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрованим в реєстрі за номером 1295, та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що вказану квартиру позивач успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На початку 2024 року позивач вирішила продати успадковану після матері квартиру [ADDRESS] та звернулася з даного приводу до приватного нотаріуса, однак їй повідомили, що на квартиру накладено обтяження у виді заборони відчуження згідно посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. договору іпотеки, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією Олександрійським відділенням № 3070 та [PERSON] . Після отриманої інформації про наявну заборону, позивач знайшла вдома у документах копію договору іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року, який був укладений спадкодавцем за життя. З тексту договору іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року, суд вбачає, що 21 вересня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», та її матір`ю [PERSON] укладено кредитний договір № 1005, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 22 % річних на строк до 21 вересня 2010 року на умовах, зазначених у кредитному договорі. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 1005 від 21.09.2005 року був укладений договір іпотеки № 1005 від 23.09.2005 року. Позивач звернулась у відділення АТ «Державний ощадний банк України» для отримання інформації щодо погашення суми кредиту за кредитним договором № 1005 від 21.09.2005 року, але в наданні інформації їй було відмовлено з посиланням на банківську таємницю. Разом з тим, на підставі ухвали суду витребувана довідка з АТ «Державний ощадний банк України» про відсутність боргу за спірним кредитним договором. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду: Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з таких підстав є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. За положенням ч. 1 ст. 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Таким чином, у зв`язку повним виконанням умов кредитного договору № 1005 від 21.09.2005 року, іпотека за іпотечним договором № 1005 від 23.09.2005 року, яка має похідний характер від основного зобов`язання за кредитним договором, є припиненою. Отже, підстави для подальшого існування іпотеки та обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна відпали. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Посвідчивши іпотечний договір, нотаріус наклав заборону на відчуження квартири, що відповідає умовам іпотечного договору, згідно з яким на предмет іпотеки накладається обтяження. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч. 2 ст. 593 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є нотаріус. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п. 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Тобто до нотаріуса може звертатися із заявою про зняття заборони як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання безспірних доказів виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 26 січня 2022 року в справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зроблено висновок, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.04.2024 6 законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). […] Верховний Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Крім того, суди правильно врахували, що на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем так і не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній». При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, (провадження № 14-88цс19) міститься висновок про те, що зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Таким чином, іпотека, яка була підставою для обтяження квартири позивача припинена, а обтяження на даний час не знято, його наявність створює перешкоди у реалізації позивачем її прав власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема вона не може відчужити це майно. На підставі викладеного, ураховуючи, що кредиторська заборгованість перед кредитором погашена, а отже зобов`язання є припиненим, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати за результатом розгляду справи, що відповідає положенням ч. 1 статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: approved