Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Таращанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав. У поданій заяві посилався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21.09.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 14). Від шлюбу мають синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому спільні діти сторін залишились проживати разом із батьком. На аліменти позивач не подавав. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з сином. Проте, відповідач будь-якої участі у вихованні дітей не бере. Всі питання щодо виховання дітей вирішує позивач самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному йому утриманні. Неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Повнолітні сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] також зареєстровані та проживають з ними. Вказував на те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі неповнолітнього сина, та, на його думку, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Просив позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Ухвалою суду від 09.08.2024 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків указаних в ухвалі суду. 06.09.2024 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 09.09.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У подальшому, ухвалою суду від 05.11.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Пояснив, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дітьми і не цікавиться їх життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі синів, та, на його думку, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідачка в судові засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належно повідомлена, про причини неявки до суду - не повідомила, відзив та клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник третьої особи Глевацька Л.А. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позовної заяви, вважала за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позаяк позбавлення батьківських прав відповідачки є таким, що відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13), сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2004 року, на даний час шлюб було розірвано, що підтверджується Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21.09.2016 року (а.с.14). Від даного шлюбу також мають синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з батьком [PERSON] . Позивач разом з дітьми зареєстровані по [ADDRESS] ( а.с.17). Відповідно до довідки в.о. директора Дубівської гімназії Таращанської міської ради, за час навчання [PERSON] [INFO] , яку він закінчив у 2022 році, мати жодного разу не з`являлась у школі, батьківських зборів не відвідувала, не цікавилась успіхами сина, на випускному не була присутня. У телефонному режимі також не цікавилась життям та навчання сина ( а.с.19). Згідно довідки № 180, виданої сімейним лікарем [PERSON] , за медичною допомогою та лікуванням, профілактичним щепленням неповнолітнього [PERSON] звертається батько - [PERSON] ( а.с.20). Згідно з актом №11-14/35-4 обстеження умов проживання громадян, складеним депутатом Таращанської міської ради Тупчієм В.П., [PERSON] проживає у власному житловому будинку площею 46,9 кв.м., розлучений та самостійно виховує неповнолітнього [PERSON] . Мати [PERSON] , після розлучення не проживала за місцем проживання дитини, не приймала участі у його вихованні ( а.с.18). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого Рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області від 24.07.2024 року №277-VІІІ, 10.07.2024 року за зверненням позивача було призначено засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Таращанської міської ради стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, на якому було зроблено висновок про те, що матір долею дитини та його станом здоров`я не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, з сином не спілкується, батьківські обов`язки, покладені на неї ст. 150 СК України, не виконує, тому буде доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав. Вихованням сина, з моменту розлучення і до теперішнього часу, повністю займається позивач, забезпечує його всім необхідним для життя та виховання, займається лікуванням та оздоровленням, купує одежу, створює повноцінні умови для життя і здоров`я, забезпечує отримання належної освіти. Наразі, двоє синів повнолітні, але позивач і надалі їм допомагає, з матір`ю вони також не спілкуються. ( а.с.22-23). Свідок [PERSON] в суді пояснив, що він старший син сторін. Вказав, що вважає, що [PERSON] погана мати. Все життя їх виховував батько. З матір"ю [PERSON] не спілкується, бо не хоче. Вона до них не приїздить. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що він син сторін. Вказав, що саме батько займався їх вихованням, матір участі не приймає, матеріально не допомогає. Вказав, що брат [PERSON] інколи спілкується по телефону з матір"ю. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в суді пояснили, що являються односельцями позивача. Вказали, що [PERSON] займається вихованням дітей. Матір участь у вихованні сина [PERSON] не приймає, не бачили її в селі більше 5 років. Опитаний неповнолітній [PERSON] у суді пояснив, що матір проживає в м. Київ, інколи з нею зідзвонюється, вона зікавиться, як в нього справи та навчання. Місяць назад зустрічався з нею в м. Києві. Вказав, що матір знає, щодо позбавлення її батьківським прав, спочатку була згодна, а зараз проти. Вважає, що матір треба позбавити батьківських прав. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків та вислухавши думку неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , перевіривши викладені у позовній заяві обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 (провадження № 61-15290св20)та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У рішенні від 30 червня 2020року (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 рокуу справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 756/15048/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18). Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21) та інших. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Судом не приймається до уваги висновок виконавчого комітету Таращанської міської ради , затверджений рішенням № 277-VIII від 24.07.2024, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок виконавчого комітету Таращанської міської ради, затверджений рішенням №277-VIII від 24.07.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення. Вказаний висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, батька дитини, наданих ним документів та письмових пояснень сусідів. Відповідач з приводу доводів позивача заслухана не була. При цьому, з указаного висновку не вбачається, що з матір`ю дітей працівниками органу, який дав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, проводилась хоч якась роз`яснювальна робота в інтересах неповнолітньої дитини з метою позитивного впливу на неї, не з`ясовано передумов і причин такої ситуації, не проведено роботи по направленню матері дитини на необхідність активізації її участі у вихованні дитини, якій спілкування з матір`ю є вкрай необхідним та незамінним для гармонійного розвитку і становлення повноцінних особистостей та правильного уявлення про сімейні цінності. З аналізу висновку не вбачається, як саме і які саме інтереси неповнолітньої дитини відстоювались /захищались/ органом опіки і піклування при його прийнятті. Тому суд дійшов до переконання, що замість вжиття заходів для захисту прав та інтересів дитини і проведення роз`яснювальної роботи з матір`ю задля позитивного впливу на ситуацію, що склалась, органом опіки було надано формальний висновок про застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав, розриваючи зв`язок дитини з матір`ю на все життя. При цьому не враховано, якою неймовірною травмою для неповнолітньої дитини є усвідомлення того, що його матір від нього відмовилась. Також роз`яснювальна робота мала би бути проведена і з позивачем - батьком дитини, який не може пояснити, які найкращі інтереси дитини він захищає, позбавляючи неповнолітнього сина матері. Жодний негативний вплив з боку матері щодо дитини судом не встановлений. Не встановлено також, що відповідачка веде аморальний спосіб життя і спілкування з дитиною буде шкодити його вихованню. У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справі відсутні докази, що дитина насправді усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав відносно його матері. Докази, які були надані позивачем, а саме: довідки, виданої сімейним лікарем та інформація з гімназії, де навчався неповнолітній [PERSON] , письмові пояснення сусідів, акт обстеження житлових умов, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] . З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Поясненнями свідків також не підтверджується факт ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків такою мірою, щоб це мало наслідком позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає стаття 12 Конвенції з прав дитини, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. При цьому надважливим у заслуховуванні дитини з метою з`ясуванні її думки при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є здатність дитини чітко висловити свою думку. При вирішенні даного спору суд враховує думку неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , вислухану судом 26.11.2024 відповідно до вимог статті 171 Сімейного кодексу України, який хоча і висловив свою думку, що матір треба позбавити батьківських прав, однак зазначив, що по телефону спілкується з мамою, вона цікавиться його життям та навчанням. Місяць назад зустрічався з мамою в м.Києві. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що поведінка відповідачки відносно її неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Разом з тим, позивач не обґрунтував і не надав суду доказів того, у чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно сина. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно її неповнолітнього сина не відповідатиме інтересам самої дитини. Задоволення позовних вимог у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свої батьківські обов`язки. Згідно статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed