Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича (надалі за текстом - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (надалі за текстом - відповідач 2), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 3), треті особи , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне територіальне управління Міністерства юстиції у м. Києві (надалі за текстом - третя особа 1), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк Алла Василівна (надалі за текстом - третя особа 2), [PERSON] (надалі за текстом - третя особа 3), про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування в Державному реєстрі запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем 1 було прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем 2 на спірну квартиру, з огляду на, що просить суд: (з урахуванням уточненої позовної заяви): - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 21.09.2018р., індексний №28125285 (надалі за текстом - спірне рішення), про державну реєстрацію права власності за відповідачем 2 на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1654445580000) (надалі за текстом - спірна квартира); - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис відповідача 1 про спірне рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем 2 на спірну квартиру; - визнати виконавчий напис, вчинений 21.09.2018р. відповідачем 1 відповідно до якого вчинене стягнення на спірну квартиру на користь відповідача 2, таким, що не підлягає виконанню; - визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири серія та номер 1884, укладений між відповідачем 2 та відповідачем 3 та посвідчений третьою особою 2 (надалі за текстом - спірний договір). Ухвалою Суду від 28.02.2019, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 16.09.2019 до суду від відповідача 1 надійшов відзив та зустрічний позов, у якому останній просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, шляхом проведення прилюдних торгів (з передачею на зберігання та в управління вказаного предмета іпотеки на період до його реалізації відповідачу 2) та задовольнити за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, вимоги відповідача за Договором про надання споживчого кредиту №11241030000 від 25.10.2007 р. у загальній сумі 1 166 163,14 грн.; встановити початкову ціну предмета іпотеки - спірної квартири на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей предмет майна. Ухвалою Суду від 22.11.2019 прийнято зустрічний позов віддповідача 2 до позивача, про звернення стягнення на предмет іпотеки до спільного розгляду з первісним позовом. 16.03.2020 до суду від позивача надійшов відзив. 31.08.2020 до суду надійшла копія спадкової справи. 28.09.2020 до суду надійшли копії реєстраційних справ. У судовому засіданні 19.04.2021 судом було залучено до участі у справі уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А., закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 09.12.2024 прибув представник відповідача 2, представники інших учасників судової справи у судове засідання не прибули. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 09.12.2024, за відсутності представників інших учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. У судовому засіданні 09.12.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників та дослідивши докази, суд встановив наступне. [PERSON] був власником спірної квартири, що підтверджується Свідотвом про право власності на квартиру [NUMBER] від 12.05.1998. 25.10.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі за текстом - первісний кредитор, банк) та [PERSON] (надалі за текстом - боржник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11241030000 (надалі за текстом - Договір кредиту), відповідно до умов якого вказаним банком було надано боржнику кредит в сумі 80000 доларів США під 13,4% річних на строк до 25.10.2028 р. 25.10.2007 між первісним кредитором та [PERSON] було укладено договір поруки №152851 (надалі за текстом - Договір поруки 1) до Договору кредиту. 25.10.2007 між первісним кредитором та позивачем було укладено договір поруки №152853 (надалі за текстом - Договір поруки 2) до Договору кредиту. 25.10.2007 між первісним кредитором та [PERSON] було укладено договір іпотеки №68165 (надалі за текстом -Договір іпотеки), за яким банк прийняв в іпотеку належне іпотекодавцю - [PERSON] нерухоме майно - спірну квартиру. 08.12.2011 між первісним кредитором та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами відповідно до п. (В) якого продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає придбати (прийняти) права вимоги за кредитами (як визначено нижче) за плату та на умовах, що визначені нижче. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 02.04.2016. Відповідно до Довідки Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори позивач є спадкоємцем боржника. 27.03.2018 між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачем 2 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно умов якого ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) відповідачу 2 право вимоги за Договором кредиту, Договорами поруки та Договором іпотеки. За змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №145508504 від 15.11.2018 відповідач 2 був власником спірної квартири на підставі Договору іпотеки, запис про право власності внесено на підставі спірного рішення, яке прийнято відповідачем 1. 21.12.2018 між відповідачем 2 та відповідачем 3 було укладено спірний договір, згідно умов якого відповідач 3 набув право власності на спільну квартиру. За змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №154866747 від 03.02.2019 відповідач 3 є власником спірної квартири на підставі спірного договору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем 1 було прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем 2 на спірну квартиру. Позивач звертає увагу, що у відповідача 2 були відсутні права звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки з боку боржників - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були відсутні факти невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Позивач звертає увагу, що відповідач 1 при прийняті спірного рішення не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та не врахував, що між сторонами не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідач 2 заперечує проти позову виходячи з того, що позивачем неналежним чином виконувались зобов`язання за Договором кредиту, а відтак, відповідачем 2 було правомірно звернено стягнення на спірну квартиру. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так судом встановлено, що між боржником та первісним кредитором було укладено Договір кредиту. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України). У подальшому, як встановлено судом між первісним кредитором та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, об`єктом іпотеки за яким є спірна квартира. Також, між позивачем, [PERSON] та первісним кредитором було укладено договори поруки. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем боржника, а відтак, набула всіх його прав та обов`язків за Договором кредиту та на спірну квартиру. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 08.12.2011 між первісним кредитором та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі №759/6062/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до позивача. Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 09.06.2016р. у справі №759/6062/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. У вказаних Рішеннях суди дійшли до висновку, що ПАТ «Дельта Банк» не було надано належних доказів на підтвердження переходу права вимоги до нього від ПАТ «Укрсиббанк» за Договором кредиту, а також, не доведено наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини на підтвердження переходу права вимоги, наявності заборгованості та її розмір за Договором кредиту є недоведеними. Надалі, 27.03.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем 2 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно умов якого ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) відповідачу 2 право вимоги за Договором кредиту, Договорами поруки та Договором іпотеки. Відповідач 2 вказує, що він набув прав та обов`язків, які були у первісного кредитора за вказаними правочинами. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які засвідчують права, що передавались первісним кредитором до ПАТ «Дельта Банк», адже в матеріалах справи наявна лише перша та остання сторінка договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08.11.2011. Крім цього, в Рішенні Апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі №759/6062/14-ц встановлено, що зобов`язання за договором купівлі-продажу є виконаним з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами, який також відсутній в матеріалах цієї справи. Таким чином, оскільки рішеннями суддів у справі №759/6062/14-ц встановлено відсутність доказів заміни первісного кредитора за Договором кредиту, Договорами поруки та Договором іпотеки, такі докази також відсутні у цій справі №758/1966/19. Щодо позовних вимог про скасування реєстраційних дій, суд зазначає наступне. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем 2. Отже, в такому разі належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, адже рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, буде підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість, позивачем заявлено вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем 2, що не матиме наслідком відновлення її права власності (аналогічні за змістом висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Суд звертає увагу позивача, що задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 року в справі № 761/5115/17 вказано, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна. Не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Великою Палатою Верховного Суду: від 4 вересня 2018 року в справі № 915/127/18, від 29 травня 2019 року в справі №367/2022/15-ц, від 5 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19, від 3 квітня 2024 року в справі № 917/1212/21. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення позову про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, припинення дій, які порушують право власності, усунення перешкод у здійсненні права користування майном тощо. Проте, такі позовні вимоги не були пред`явлені, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог 1 та 2. З аналогічних міркувань, суд залишає без задоволення позовну вимоги про визнання недійсним спірного договору. Щодо позовної вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл. 14 ЗУ «Про нотаріат» та гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. У ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону, нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Втім в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем 1 виконавчого напису 21.09.2018, а відтак, відмовляє у задоволенні цієї вимоги. Щодо позовних вимог пред`явлених до відповідача 1, суд також зазначає наступне. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Суд зазначає, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Як встановлено судом, право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за відповідачем 3. Отже, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлений судом, підтверджує, що цей спір виник між позивачем та відповідачем 3, а відтак, оскільки відповідач 1 є неналежним відповідачем, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги до останнього. Враховуючи викладене вище, суд залишає первісний позов без задоволення. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, 21.12.2018 між відповідачем 2 та відповідачем 3 було укладено спірний договір, згідно умов якого відповідач 3 набув право власності на спільну квартиру. Відповідач 2 вказує, що він набув прав іпотекодержателя внаслідок укладення Договору 27.03.2018 відступлення права вимоги за іпотечним договором з ПАТ «Дельта Банк». Втім, як встановлено судом вище, у справі №758/6062/14-ц та у цій справі №758/1996/19 відсутні докази заміни первісного кредитора за Договором кредиту, Договорами поруки та Договором іпотеки на ПАТ «Дельта Банк». Суд акцентує увагу, що коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відтак, за загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбулась, а отже, відповідач 2 не набув прав іпотекодержателя. Поруч з цим, судом враховується, що відповідачем 2 не було надано доказів та розрахунку позовних вимог, які могли б підтвердити наявність заборгованості у сумі 1166163,14 грн., з яких 652848,99 грн. основного боргу, 373453,78 грн. відсотків за користування кредитом та 139860,37 грн. неустойки. Як вказувалось судом вище, судами у справі №758/6062/14-ц встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» не доведено наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні позову. Крім цього, з наданих виписок вбачається, що боржником сплачувались кошти на виконання умов кредитного договору та що ПАТ «Дельта Банк», зокрема, нараховувались відсотки після прийняття судами рішень у справі №759/6062/14-ц, а відтак, правова природа нарахованих процентів не встановлена. Також, відповідачем 2 не обгрунтовано підстави для застосування до позивача відповідальності у формі неустойки у сумі 139860,37 грн. Більше того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач 2 вже звернув стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене вище, суд залишає зустрічний позов без задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачів покладаються на позивачів у зв`язку з відмовою в первісному та зустрічному позові.

Outcome: dismissed