Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною\~ заявою до Немирівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи її тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала в с. Бондурівка, Немирівського району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в розмірі 2.79 в умовно кадастрових гектарах, на яку мала право спадкодавець на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 037076. Спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON] є позивач, інших спадкоємців немає. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] фактично, оскільки на її зберіганні знаходиться оригінал ощадної книжки та оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай), видану на ім`я спадкодавці. Внаслідок цього, позивач просить встановити факт прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та визнати за нею право на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача Немирівської міської ради відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 17.06.2024 року. Заяви, клопотання позива, відповідача. Від представника відповідача Немирівської міської ради 04.07.2024 року на адресу суду надійшла заява про справи без його участі, просить прийняти рішення на власний розсуд на підставі наявних у суду матеріалів. 16.12.2024 року від представника позивача, адвоката Примакової В.В. на адресу суду надійшла заява, у якій остання просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 16.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Згідно з частиною 3\~\~особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2\~статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази [PERSON] померла [INFO] в с. Бондурівка, Немирівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до дублікату заповіту від 07 серпня 2020 року, посвідченого 02 листопада 1995 року секретарем виконкому Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] » (а.с.7). Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Бондурівської сільської ради № 136 від 07.08.2020 року, [PERSON] , яка постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , залишила заповіт на ім`я [PERSON] . На день смерті в одному житловому будинку з померлою зареєстровано інших осіб не було (а.с.9). Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Манус В.В. від 31.01.2023 року № 14/01-16, в результаті перевірки архівних даних по Немирівській державній нотаріальній конторі щодо заведення спадкової справи на майно померлої [INFO] [PERSON] відсутні та з наданих для огляду документів не вбачається, що [PERSON] вступила в управління або володіння спадковим майном (а.с.13) Як вбачається із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 037076 від 10 серпня 1997 року, [PERSON] , яка проживає в с. Бондурівка, Немирівського району Вінницької області, на підставі рішення Немирівської районної державної адміністрації належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Гагаріна, розміром 2.79 в умовних кадастрових гектарах (а.с.17) На підтвердження вступу в управління спадковим майном [PERSON] надала суду ощадну книжку, видану на ім`я [PERSON] , яка зберігається у позивача (а.с.14-15). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно ч. 1\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. З положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини) вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 05.08.1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідно районною державною адміністрацією. Сертифікат спадкодавцю видано, а це свідчить що він мав право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Висновки суду З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту прийняття\~позивачем спадщини\~за заповітом\~після смерті\~ [PERSON] та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судом не здійснюється. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved