Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін На розгляд Радехівського районного суду Львівської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява, подана представником позивачки [PERSON] адвокатом О. Герасимчуком до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог щодо предмета позову представник позивачки покликається на те, зокрема, що 01.09.2017 між сторонами було укладено шлюб, проте подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сімєю, вести домашнє господарство, а також в них зявилися розбіжності в поглядах на сімейне життя. Вважає, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя її із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Неповнолітніх дітей у шлюбі немає. Окрім того, представник позивачки просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір та 5000 грн судових витрат на правову допомогу. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Сторони участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечили. Зважаючи на вимоги частини 2\~статті 247 ЦПК України\~суд доходить висновку про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заяви, клопотання учасників справи 10.09.2024 представником позивачки подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви (а.с.27). 05.11.2024 представником позивачки на розгляд суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.43). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 09.09.2024 позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків(а.с.25). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 21.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.34-35). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 07.11.2024 розгляд справи відкладено на 26.11.2024 (а.с.39). Судове засідання 26.11.2024 не відбулося, у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному. Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 451/1242/24 відповідача [PERSON] (а.с.47). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 вересня 2017 року вбачається, що Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2774. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »(а.с.13). Згідно довідки про реєстрацію місця прожтивання особи № 913 від 14.11.2019 вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем, оскільки розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану не можливе у зв`язку з відсутністю згоди відповідача на розірвання шлюбу. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу та право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 р.). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19 вказано, що «адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару (п.п.5,6 п.5.11). Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (п.5.12, 5.13 постанови). Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачкою, щодо наявності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленою нею у позовній заяві позиції. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити повністю. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (продовж тридцяти днів з дня його проголошення). Розподіл між сторонами судових витрат З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 968, 96 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved