Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позиція сторін у справі [PERSON] звернувся до суду із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності. Позовні вимог обґрунтовувались тим, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 06.04.2021 по справі № 711/5338/16-к, у кримінальному провадженні № 12015250000000280, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 03.07.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, визнано Позивача - [PERSON] невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368-3 КК України та виправдано за недоведеністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-3 КК України. Позивачу спричинено моральну шкоду незаконними діями державних органів (органів досудового слідства, органів обвинувачення і суду) із притягнення його до кримінальної відповідальності, які тривали 11 років 2 місяці та 29 днів (разом 134 місяці і 29 днів), з дня порушення стосовно позивача кримінальної справи (з 04.04.2012) до дня набрання виправдувальним вироком законної сили (до 03.07.2023). Представник відповідача ДКС України подала відзив на позов, в якому зазначила, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Розмір моральної шкоди повинен становити 215 946, 57 грн (1600 х 134) + (1600:30*29). Проте, у своїй позовній заяви позивач не зрозуміло з яких міркувань просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 336 418, 33 грн. Позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина органу, що здійснювало досудове розслідування не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури подала відзив на позов, в якому зазначила, що не відповідає дійсності твердження позивача про безпідставне, тобто без судового рішення, яке набрало законної сили, його кримінальне переслідування протягом більше як 11 років, оскільки , з 04.08.2014 [PERSON] вважався засудженим за ч. 3 ст. 368-3 КК України. Щодо запобіжного заходу, який, як стверджує позивач, діяв більше 11 років, то вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 передбачено, що запобіжний захід у виді підписки про невиїзд щодо [PERSON] діє до набрання вироком законної сили, тобто такий запобіжний захід діяв до 04.08.2014 - дати ухвалення апеляційним судом рішення у кримінальній справі. Після направлення справи на додаткове розслідування до прокуратури Черкаської області Комісару С.П. лише 25.06.2015 повідомлено про підозру. Позивач перебував під слідством і судом у період з 02.07.2015 (дата внесення відомостей в ЄРДР) по 03.07.2023 (набрання судового рішення законної сили) - всього 96 місяців. Доказів на підтвердження наявності заподіяної шкоди, у розмірі 8 336 418, 33 грн, причинного зв`язку між негативним впливом на його професійну діяльність, страждання членів його сім`ї, шкодою і протиправними діяннями, позивачем не надано. Помилковими є розрахунки позивачу щодо періоду перебування під судом та слідством та розміром відшкодування моральної шкоди. при обрахунку розміру морального відшкодування потрібно брати за основу саме 1 600 грн, а не 8 000, 00 грн, оскільки розміри заробітної плати в сумі 8 000, 00 грн встановлені законодавцем у сфері регулювання відносин оплати праці між роботодавцем та працівником та не мають жодного відношення до виплат за рішеннями суду. Позивач подав до суду відповідь на відзиви відповідачів, в якій зазначив, що враховуючи правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону № 266/94-ВР, в частині порядку обчислення періоду перебування під слідством чи судом, за який особа має право на відшкодування шкоди, позивач у позовній заяві правильно визначив період перебування під слідством і судом починаючи з 04.04.2012 (день порушення кримінальної справи відносно позивача) по 03.07.2023 (день набрання законної сили виправдувальним вироком). Тобто позивач перебував під слідством і судом 11 років 2 місяці та 29 днів (134 місяці і 29 днів). Закон № 266/94-ВР не вимагає окремого визнання протиправними дій органів слідства і прокуратури для реалізації передбачених названим законом гарантій з відшкодування шкоди. Частиною першою ст. 2 Закону № 266/94-ВР презюмується завдання особі моральної шкоди внаслідок перебування такої особи під слідством і судом, яке завершилося постановленням виправдувального вироку щодо такої особи. У відзивах на позов Казначейство та Прокуратура помилково вважають, що розмір передбаченої ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР компенсації моральної шкоди має визначатися не розміром мінімальної заробітної плати, встановленої абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», а виходячи із встановленої ч. 2 названої статті розрахункової величини для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн. Вказаний аргумент сторони відповідача підлягає відхиленню оскільки Верховним Судом вже надана оцінка такому аргументу представників відповідача у подібних правовідносинах та сформовано правовий висновок про неправомірність застосування такого розрахункового коефіцієнта при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням особи під слідством і судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24). В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Постановою слідчого ОВС відділу нагляду за виконання законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Черкаської області від 04.04.2012 порушено кримінальну справу № 2511200022 відносно позивача із попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 368-3 КК України. 04.04.2012 позивачу роз`яснено права у якості підозрюваного та допитано у якості підозрюваного. Того ж дня (04.04.2012) позивачу обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання та відібрано підписку про невиїзд. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, та засуджений до покарання у вигляді штрафу в розмірі 11 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 рік та з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04.08.2014 вказаний вирок змінено, [PERSON] засуджено за ч. 3 ст. 368-3 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 7000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функцій, строком на 1 рік та з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла. В іншій частині вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 залишено без змін. У подальшому за клопотанням захисника [PERSON] ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2014 [PERSON] звільнений від відбування зазначеного вище покарання на підставі ч. 2 ст. 86 КК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» як особа, засуджена за вчинення умисного злочину. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.05.2015 вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 та ухвала апеляційного суду м. Києва від 04.08.2014 скасовані, а кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, направлена на додаткове розслідування до прокуратури Черкаської області. СУ УМВС України в Черкаській області 02.07.2015 внесені відомості до ЄРДР за №12015250000000280, [PERSON] 25.06.2015 повідомлено про підозру. Вироком Печерського районного суду міста Києва від 06.04.2021 [PERSON] виправдано за ч. 3 ст. 368-3 КК України за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.07.2023 вирок Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2021 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.07.2024 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. Судове рішення набрало законної сили 03.07.2023. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону). Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Під час розгляду справи судом встановлено, що внаслідок затримання, повідомлення про підозру, обрання запобіжного заходу, тривалим досудовим розслідуванням позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постановлення виправдувального вироку суду. При визначені розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом (134 місяці 29 днів), застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який обмежував його свободу пересування та обрання місця перебування. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. Мінімально гарантований розмір моральної шкоди, визначений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на момент розгляду справи (8 000, 00 грн*134 місяці + 1600:30*29) становить 1 079 733, 33 грн. Суд відхиляє аргументи відповідачів про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600, 00 грн, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 Закону. При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, однак з урахуванням конкретних обставин, засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено, а відтак суд збільшив його до 1 500 000, 00 грн виходячи із тривалості перебування позивача під слідством та судом. Суд відхиляє доводи представника прокуратури про те, що позивач перебував під слідством і судом лише у період з 02.07.2015 (дата внесення відомостей в ЄРДР) по 03.07.2023 (набрання виправдувального вироку законної сили) - всього 96 місяців, оскільки повідомлення про підозру [PERSON] 25.06.2015 відбулось внаслідок направлення кримінальної справи на додаткове розслідування до прокуратури Черкаської області після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.05.2015 вироку Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2014 та ухвали апеляційного суду м. Києва від 04.08.2014.

Outcome: approved