Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

15.11.2024 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 103,1 кв.м, житловою площею 82,6 кв.м, літ. «Б» - літня кухня, літ. «В», «Г», «Д» - сарай, літ. «Е» - душ, літ. «Ж» - навіс, літ. «3» - гараж, літ. «3» - підвал, N?1 - 10 - надвірні споруди, І - замощення, ІІ - басейн, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [PERSON] , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеними позовними вимогами з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Позивачка зазначає, що її батько - [PERSON] помер [INFO] . Те, що спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 20.10.1962 року Успенівською сільською радою Саратського району, актовий запис № 128 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01.05.1982 року Сергіївською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис N?8. Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на належне йому за життя спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до рішення Саратського районного суду Одеської області від 12.01.2006 року по справі N?2-135/2006 мачуха позивачки - [PERSON] успадкувала будинок [ADDRESS] . Вищезазначене підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно N?10301079 від 05.04.2006 року. [INFO] померла мачуха позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.01.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис N?27. Однак, сестра мачухи позивачки - [PERSON] , [INFO] , не бажає вступати у спадщину та оформлювати право власності на зазначений вище житловий будинок. Позивачка [PERSON] просить суд звернути увагу, що станом на теперішній час саме вона самостійно утримує зазначений вище будинок, здійснює в ньому ремонті роботи, сплачує податок за земельну ділянку, на якій він розташований та оброблюю земельну ділянку, а також сплачую комунальні платежі. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2024 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Крім того,\~вказаною ухвалою\~було витребувано від: - Саратської державної нотаріальної контори Одеської області (68200, Одеська область, смт Сарата, вул. Чкалова, буд. 2) копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . В судове засіданні сторони не з`явились. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, також додала, що позовні вимоги вона підтримує та наполягає на їх задоволенню. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, також додала, що позовні вимоги вона визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності з ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [PERSON] , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеними позовними вимогами з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Судом встановлено, що батьком позивачки [PERSON] є [PERSON] , який помер [INFO] . Те, що спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 20.10.1962 року Успенівською сільською радою Саратського району, актовий запис № 128 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01.05.1982 року Сергіївською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис N?8. Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на належне йому за життя спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідно до рішення Саратського районного суду Одеської області від 12.01.2006 року по справі N?2-135/2006 мачуха позивачки - [PERSON] успадкувала будинок [ADDRESS] . Вищезазначене підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно N?10301079 від 05.04.2006 року. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мачуха позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.01.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис N?27. Судом встановлено та відповідачем по справі визнається той факт, що позивачка [PERSON] станом на теперішній час саме самостійно утримує зазначений вище будинок, здійснює в ньому ремонті роботи, сплачує податок за земельну ділянку, на якій він розташований та оброблюю земельну ділянку, а також сплачую комунальні платежі. Відповідачка, яка є сестрою мачухи позивачки - [PERSON] , [INFO] , не бажає вступати у спадщину та оформлювати право власності на зазначений вище житловий будинок. Крім того, відповідачка визнає позовні вимоги позивачки, та підтверджує той факт, що вона не бажає здійснювати вступ у спадщину та оформлювати право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Нормативно-правове обґрунтування позовних вимог. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб?єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб?єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов?язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 справа N?912/1856/16, від 14.05.2019 справа N?910/11511/18, від 28.05.2020 року справа N?910/7164/19. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об?єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов?язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується B порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов?язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: часом відкриття та місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, необхідно мати на увазі, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частин 1, 2 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за N?296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за N?282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз?яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N?7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N? 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз?яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за N? 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved