Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Короткий\~зміст та\~обґрунтування позовних\~вимог,\~позиція позивача 17.02.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , вимоги якого уточнила 19.09.2024 року, про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування\~позову посилається\~на те,\~що 01.02.2020 року вона позичила [PERSON] 5125 доларів США, які останній зобов`язувався повернути в строк до 01.09.2020 року, зі сплатою процентів в розмірі 10% річних, на підтвердження чого їй була видана відповідачем письмова розписка. У строк визначений в розписці [PERSON] грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічі уникає, у зв`язку із чим позивачем було надіслано письмову вимогу від 01.02.2022 року про повернення боргу за договором позики та 10% річних від зазначеної суми. Однак така вимога останнім була проігнорована. У зв`язку із тим, що на даний час відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 5125 доларів США, проценти за користування коштами у розмірі 10% річних за період з 01.02.2020 року по 01.09.2020 року в сумі 300,48 доларів США та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання з 01.09.2020 року по 19.10.2022 року, з 02.05.2024 року по 01.09.2024 року в сумі 380,40 доларів США, а всього 5805,88 доларів США та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Рівнячок Л.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Окрім цього, представник позивача Рівнячок Л.С. зазначив, що докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу будуть подані додатково в порядку, передбаченому ЦПК України. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Васильченко В.В. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що, виходячи з дійсного змісту документа, а саме розписки від 01.02.2020 року, існуючі між сторонами правовідносини за своєю правовою природою не є позиковими, оскільки [PERSON] не отримував кошти від позивача в борг, кошти були отримані ним для оформлення документів на землю позивачу. А тому, у задоволенні позову просив відмовити. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Цідик А.Ю. від 14.03.2022 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 год 30 хв 26.04.2022 року. Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Цідик А.Ю. від 26.04.2022 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 10 год 00 хв 20.05.2022 року, який у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання відкладено до 10 год 30 хв 16.06.2022 року. Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.06.2022 року частково задоволено позов, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 5125 доларів США та проценти за користування коштами у розмірі 10% річних за період з 01.02.2020 по 01.09.2020 в сумі 300,48 доларів США, а всього 5425,48 доларів США. В решті позову відмовлено. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1519,47 грн та 1834 грн витрат на правничу допомогу, а всього 3353,47 грн. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.08.2022 року скасовано заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.06.2022 року; постановлено справу розглянути в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шепетівського міськрайонного\~суду Хмельницької\~області від 19.10.2022 року провадження у справі було зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.05.2024 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання о 09 год 45 хв 22.05.2024 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2024 року задоволено заяву судді Цідик А.Ю. про самовідвід, справу передано до канцелярії суду для визначення іншого судді у порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 року справа передана для розгляду судді Козачук С.В. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче засідання на 10\~год 00\~хв 17.06.2024\~року,\~яке через\~неявку відповідача\~та його\~представника відкладено\~до 13\~год 00\~хв 03.07.2024\~року,\~у зв`язку\~із перебуванням\~головуючого судді\~в щорічній\~відпустці відкладено\~до 09\~год 15\~хв 11.09.2024\~року,\~за клопотанням\~представника позивача\~ [PERSON] \~-\~адвоката Рівнячка\~Л.С.\~відкладено до\~15\~год 00\~хв 23.09.2024\~року,\~за клопотанням\~представника відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвоката Васильченка\~В.О.\~відкладено до\~09\~год 30\~хв 30.09.2024\~року,\~а у\~подальшому за\~клопотанням позивача\~ [PERSON] \~через неявку\~представника позивача\~ [PERSON] \~відкладено до\~10\~год 00\~хв 11.10.2024\~року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.10.2024 року прийнято та приєднано до матеріалів справи позовну заяву представника позивача [PERSON] адвоката Рівнячка Л.С. від 19.09.2024 року з уточненими вимогами; закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 09 год 15 хв 29.10.2024 року, яке за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Васильченка В.О. через його зайнятість відкладено до 09 год 00 хв 19.11.2024 року, за клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Рівнячка Л.С. через його зайнятість відкладено до 09 год 00 хв 18.12.2024 року. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 01.02.2020 року [PERSON] отримав в позику від [PERSON] 5125 доларів США під 10% річних за користування ними для оформлення документів на землю, які зобов`язувався повернути не пізніше 01.09.2020 року, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 01.02.2020 року. Однак [PERSON] в строк зазначений в розписці свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув, у зв`язку із чим 01.02.2022 року [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з листом-вимогою про повернення заборгованості, яка утворилася станом на 31.01.2022 року в розмірі 5424 доларів США, протягом 10 календарних днів з моменту отримання вказаної вимоги. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: оригіналом розписки від 01.02.2020 та копією листа-вимоги від 01.02.2022 про повернення боргу. Застосовані норми права За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належно відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Згідно зі\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах приписи актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Мотиви та висновки суду Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Судом встановлено, що 01.02.2020 року відповідач [PERSON] отримав від\~\~позивача [PERSON] в борг 5125 доларів США під 10% річних за користування ними, строком до 01.09.2020 року. Однак [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув. Окрім цього, оригінал розписки\~знаходиться у позивача [PERSON] , яку остання надала до суду, а тому суд вважає доведеним той факт, що між [PERSON] та [PERSON] склалися зобов`язання із договору позики, і що останній свої зобов`язання за ним не виконав. Судом доводи представника відповідача [PERSON] щодо того, що відповідач отримав грошові кошти від позивача не в борг, тобто не у позику, а для оформлення документів на землю, а тому існуючі між сторонами правовідносини за своєю правовою природою не є позиковими, до уваги не приймаються з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, зроблено висновки про те, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), Велика Палата Верховного Суду також зробила висновки про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник - зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець - стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Подібні висновки викладені й в інших постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 18 жовтня 2022 року у справі № 383/1102/20 (провадження № 61-6604св22), від 08 травня 2023 року у справі № 509/5824/18 (провадження № 61-15080св21), в яких серед іншого наголошено на тому, що наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 361/7897/19 (провадження № 61-16677св21) зазначив, що ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 369/8122/21 (провадження № 61-10799св23) наголошує, що мета отримання коштів, їх цільове призначення не змінює характер боргового зобов`язання, яке регулюється статтями 1046-1049 ЦК України, та не перетворює відносини позики в інші правовідносини. Зазначення мети отримання позичених грошових коштів за загальним правилом не впливає на характер та правову природу тих відносин, що виникли у зв`язку з отриманням цих коштів у борг. Зміст зобов`язання визначається не метою використання таких коштів, а констатацією беззастережного взяття особою на себе обов`язку щодо їх повернення. Зі змісту розписки від 01.02.2020 року вбачається, що [PERSON] погодився з усіма істотними умовами договору позики, зокрема щодо суми позики, власного обов`язку повернути отримані (позичені) кошти, а також строку, у який має бути виконане зобов`язання. Наявність умови про повернення відповідачем отриманих ним від позивача грошових коштів в погоджений сторонами строк дає підстави визначити правову природу відносин між сторонами як таку, що походить з позики, у яких відповідач має статус позичальника. Також у розписці про отримання грошей є умова про проценти за користування цими коштами, що додатково і опосередковано доводить те, що правовою природою відносин, які склалися між сторонами, є саме позика. Враховуючи, що єдині правовідносини, які склалися між сторонами - це відносини з позики грошових коштів, а також те, що [PERSON] не надав доказів виконання умов договору позики та повернення коштів у визначений сторонами в договорі строк, право [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом стягнення суми позики в розмірі 5125 доларів США з відповідача на користь позивача. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання\~і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93\~встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене\~у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,\~крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів\~у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Подібні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Представник позивача просив, крім основного боргу в розмірі 5125 дол. США, також стягнути з відповідача 300,48 доларів США процентів за користування коштами в розмірі 10% річних,\~нараховані за\~період з\~01.02.2020\~року по\~01.09.2020\~року та\~380,40\~доларів США\~-\~3%\~річних за\~прострочення грошового\~зобов`язання за\~періоди з\~01.09.2020\~року по\~19.10.2022\~року,\~з 02.05.2024\~року по\~01.09.2024\~року. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1\~\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до\~\~ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, суд вважає необхідним також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування коштами в розмірі 10% річних, нараховані за період з 01.02.2020 року по 01.09.2020 року в розмірі 300,48 доларів США та\~3%\~річних за прострочення грошового зобов`язання за періоди з 01.09.2020 року по 19.10.2022 року, з 02.05.2024 року по 01.09.2024 року в розмірі 379,67 доларів США, а саме: за період з 01.09.2020 року по 31.12.2020 рік в розмірі 51,25 доларів США, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 рік в розмірі 153,75 доларів США, за період з 01.01.2022 року по 19.10.2022 рік в розмірі 123 долари США, за період з 02.05.2024 року по 01.09.2024 року в розмірі 51,67 доларів США. Враховуючи вищевикладене, змагальність та диспозитивність цивільного судочинства, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 5125 доларів США, проценти за користування коштами у розмірі 10% річних за період з 01.02.2020 року по 01.09.2020 року в сумі 300,48 доларів США та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за періоди з 01.09.2020 року по 19.10.2022 року, з 02.05.2024 року по 01.09.2024 року в сумі 379,67 доларів США, а всього 5805,15 доларів США. Розподіл судових витрат \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ А тому, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду в розмірі 1657 грн, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 545, 610-612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.\~12, 13, 76-81,\~259,\~263-265,\~273ЦПК України, суд -

Outcome: partial