Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

12 червня 2024 року на адресу суду надійшла позовна заява про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належить їй на підставі договору дарування 1/2 частини будинку, зареєстрованого за №1286 від 15 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу, Михальчуком М. М. З метою реєстрації права власності 1/2 частини вказаного житлового будинку, у якому проживає, вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Проте реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності, у зв`язку з тим, що подані нею документи унеможливлюють внесення даних до Державного реєстру речових прав, а саме: відповідно до пункту І частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації. Згідно оригіналу договору дарування 1/2 частини будинку №1286 посвідченого 15 липня 2003 року приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Михальчуком М. М. 1/2 частина житлового будинку складається із двох житлових кімнат, що мають житлову площу «24,8 кв.м.» В технічному паспорті внесеному до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за №ТІ01:9202-9275-5701-4820 загальна площа «34,7 кв.м.» житлова площа «24,8 кв.м.». Вищезазначені документи не дають правової підстави для відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суперечать пункту першому частини третьої статті третьої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відомостям, які містяться у реєстрі оскільки право власності на 1/2 частину зареєстровано за заявником у реєстрі прав власності 19 серпня 2003 року, реєстраційний номер майна 1702518 із наступними технічними характеристиками «загальна площа 68,0 кв.м., житлова площа 48,7 кв.м.» Внаслідок зазначених невідповідностей у документах мені рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на вказане майно. У зв`язку з цим, вона змушена звернутись до суду з означеним позовом, оскільки дійсно є власником житлового будинку за [ADDRESS] як окремого об`єкта нерухомого майна, на підставі договору дарування 1/2 частини будинку, зареєстрованого за №1286 від 15 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу, Михальчуком М. М. оскільки інший співвласник виокремив свою частки шляхом приватизації із створенням квартири, за цілою часткою у ній (1/1). Її ж частка не була перерахована та запишись як 1/2 частки у тому об`єкті нерухомого майна, який на даний час документально не існує. Відповідно довідки про технічний опис об`єкта №109 від 07 травня 2024 року, виданої ФОП [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 34.7кв.м; житловою площею 24,8 кв.м. та дерев`яної огорожі 1. Самочинного будівництва та реконструкції немає. Згідно примітки вказаної довідки: в результаті технічного обстеження виявлено, що житловий будинок складається з двох окремих частин, а саме - 1/2 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] та окремої квартири з цілою (1/1 часткою) за адресою [ADDRESS] . Попередньо відомо, що інший співвласник житлового будинку виокремив свою 1/2 частку будинку методом приватизації в 1993 році і створенням квартири за [ADDRESS] з цілою (1/1 часткою власності). В той момент співвласнику житлового будинку не було зроблено перерахунок частки нерухомого майна. В результаті є окрема незалежна квартира [ADDRESS] і окремий житловий будинок [ADDRESS] в якого юридично і технічно відсутній співвласник 1/2 частки домоволодіння. Також встановлено, що з часом відбулися не однократні зміни власників обох об`єктів шляхом спадкувань і відчужень. На її замовлення, 19 січня 2023 року інженером з інвентаризації нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно даного документу загальна площа будинку становить 34.7 житлова - 24,8 кв.м, допоміжна площа - 9,9 кв.м. Житловий будинок складається з коридору 1-1, площею 2,7кв.м., кухні 1-2, площею 7,2кв.м., житлової кімнати 1-3, площею 8.9кв.м., житлової кімнат 1-4, площею 15,9кв.м. До складу домогосподарства також входить дерев`яна огорожа - 1.Згідно рішення Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №25 від 30 травня 2016 року «Про перейменування вулиць селища Летичів та с. Буцні» вул. Калініна перейменовано на вул. Ярослава Мудрого. Враховуючи дані обставини, вона змушена звернутись до суду у зв`язку з неможливістю зареєструвати право власності, на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , власником якого вона є. 14 червня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24 липня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Стецькова-Бондар\~Л.\~Ф. подала уточнену позову заяву, згідно якої залучено як відповідача власника квартири [ADDRESS] . 24 липня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у підготовчому судовому засіданні без застосування звукозапису. 12 грудня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Стецькова-Бондар\~Л.\~Ф. подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи у їхню відсутність та без звукозапису, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. 10 грудня 2024 року відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. 12 грудня 2024 року представник відповідача Летичівської селищної ради у поданій заяві просить розгляд справи проводити у їхню відсутність та без звукозапису, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Справу розглянуто в порядкуст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року\~роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року\~роз`яснено, що за змістом ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~(на теперішній час це ч. 4\~ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Зі змісту заяв відповідачів вбачається, що позовні вимоги повністю визнають. Інших спадкоємців немає. Судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про прийняття визнання позову і задоволення вимог, та виділити [PERSON] в натурі 1/2 частини будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (літ.А-1), загальною площею 34,7кв.м; житловою - 24,8кв.м; допоміжною площею - 9,9кв.м, що складається з коридору 1-1. площею 2,7кв.м., кухні 1-2, площею 7,2кв.м., житлової кімнати 1-3, площею 8.9кв.м. житлової кімнат 1-4, площею 15,9кв.м. та дерев`яну огорожу -1, розташовані за адресою: [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати виділену в натурі частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (літ.А-1), загальною площею 34,7кв.м; житловою - 24.8кв.м; допоміжною площею - 9,9кв.м, що складається з коридору 1-1, площею 2,7кв.м., кухні 1-2. площею 7,2кв.м., житлової кімнати 1-3, площею 8,9кв.м., житлової кімнати 1-4, площею 15,9кв.м. та дерев`яну огорожу -1, розташовані за адресою: [ADDRESS] самостійним об`єктом нерухомого майна з часткою власності [PERSON] у цьому майні як одна ціла. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, шо у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати стягувати з відповідачів не бажає та враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved