Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

У поданій в системі «Електронний суд» заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16625 грн. 00 коп. та судові витрати в справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 20 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №1111103, за яким остання отримала кредит в розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до укладеного 20 серпня 2020 року договору відступлення прав вимоги позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з неї заборгованість за кредитом у судовому порядку. У відзиві на позв представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що доказів укладення договору та отримання кредитних коштів позивачем не надано, умови договору є несправедливим, а розрахунок заборгованості є незрозумілим, а також позов поданий з пропуском строків давності. У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача не погодився, мотивуючи тим, що кредитний договір укладений у вигляді електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням передбачених Законом України «Про електронну комерція» особливостей, а строки позовної давності не порушено. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву на позов відповідач не подав. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 20 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1111103 у вигляді електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням передбачених Законом України «Про електронну комерція» особливостей, за яким остання отримала кредит в розмірі 7000 грн. строком на 30 днів зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 350 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 0,75 від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 1,5% - стандартною (базовою) процентною ставкою, з правом пролонгації строку кредитування та нарахування процентів протягом 60 днів (п.1.2 - 1.6, 2.2.3, 2.3 Договору). Підписання кредитного договору одноразовими ідентифікаторами підтверджується долученими позивачем доказами. Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачу кредитні кошти в межах обумовлених сум, що підтверджується платіжним дорученням №14089327 від 20 січня 2020 року. У відповідності до п.3.3.2 договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором. 20 серпня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №02/08, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №1111103 відступлено ТОВ «Діджи Фінанс», що підтверджується витягом з додатку до вказаного договору та свідчить про заміну кредитора у спірних правовідносинах. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачувала, чим порушила умови договору, та досудову вимогу позивача від 27 вересня 2023 року про сплату боргу не виконала. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором складається з простроченого тіла кредиту 7000 грн., відсотків 7875 грн., нарахованих згідно п.1.5.2 договору за період з 20 січня 2020 року по 19 лютого 2020 року (30 днів) та згідно п.1.6 договору за період з 20 лютого 2020 року по 19 квітня 2020 року (60 днів), пені в сумі 1400 грн. та комісії в сумі 350 грн., а всього на загальну суму 16625 грн. Можливість нарахування процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктами 2.2.3 та 2.3.1.2 кредитного договору, відповідно до яких строк кредитування у разі продовження позичальником користування кредитом може бути продовжено на строк 60 днів. А тому, доводи відповідача про безпідставне нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування за період з 20 лютого 2020 року по 19 квітня 2020 року (60 днів) є помилковими. Такі висновки суду узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20. Разом з тим, з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Положення ч.2 ст.8 та ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним Кредитним договором не визначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем та позивач не надав доказів наявності та переліку таких послуг, а тому в частині стягнення комісії за надання кредиту слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Строк позовної давності за кредитним договором №1111103 від 20 січня 2020 року починає обчислюватися з 20 квітня 2020 року і закінчується 20 квітня 2023 року, а позов поданий 05 червня 2024 року. Разом з\~тим згідно\~п.12\~«Прикінцевих та\~перехідних положень»\~Цивільного кодексу\~України під\~час дії\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки,\~визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року\~\~до 20 травня 2020 року\~\~на всій території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 22 травня до 31 липня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Далі дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року N 956, від 9 грудня 2020 року № 1236. В подальшому дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630 та з 01 липня 2023 року скасований. Також відповідно\~до п.19 «Прикінцевих\~та перехідних\~положень» Цивільного\~кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в країні запроваджено воєнний стан, який на даний час триває. З огляду на викладене доводи відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник надала копію договору, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги та детальний опис виконаних робіт, загальний розмір яких складає 6000 грн. Оцінюючи зміст обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, неминучості витрат, значенню справи, суд вважає, що гонорар в розмірі 6000 гривень є завищеним, оскільки має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат. А тому, суд вважає співмірним стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, та понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог (97,89%) в сумі 2371 грн. 29 коп. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved