Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] 34157 грн. 26 коп. заборгованості за кредитними договорами. Вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2023 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 78891771 відповідно до якого, останній отримав грошові кошти в сумі 7100 грн. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 78891771 від 21.04.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно реєстру боржників від 22.11.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 77863479 в сумі 19303 грн. 23 коп., з яких: 5454 грн. 06 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 13849 грн. 17 коп. - заборгованість за відсотками. Окрім того, 27.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100865892 відповідно до якого, останній отримав грошові кошти в сумі 1000 грн. 28.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 28092023, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 100865892 від 27.05.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно реєстру боржників від 28.09.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100865892 в сумі 4015 грн. 60 коп., з яких: 960 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 2955 грн. 60 коп. - заборгованість за відсотками; 100 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією. Окрім того, 21.01.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 6290362 відповідно до якого, останній отримав грошові кошти в сумі 4400 грн. 00 коп. 13.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 13022024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 6290362 від 21.01.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно реєстру боржників від 13.02.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6290362 від 21.01.2023 року в сумі 10838 грн. 43 коп., з яких: 3883 грн. 35 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 6955грн. 08 коп. - заборгованість за відсотками. Таким чином, всупереч умовам укладених договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодних платежів для погашення кредитних заборгованостей. Представник позивача по довіреності Костюшок П.М. в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, при винесення рішення просить врахувати відзив на позовну заяву та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено що 23.04.2023 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 78891771 (а.с.9-11) 14.07.2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 78891771 від 23.04.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.12-16). Як вбачається з реєстру боржників від 21.11.2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 78891771 від 23.04.2024 року в сумі 19303 грн. 23 коп. (а.с.17) 27.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 100865892 (а.с.24-29) 28.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 28092023, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 100865892 від 27.05.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.31-34). Як вбачається з реєстру боржників від 28.09.2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100865892 від 27.05.2023 року в сумі 4015 грн. 60 коп. (а.с.35) 21.01.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 6290362 (а.с.43-47) 13.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 13022024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 6290362 від 21.01.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.51-53). Як вбачається з реєстру боржників від 13.02.2024 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6290362 від 21.01.2023 року в сумі 10838 грн. 43 коп. (а.с.54) Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Ст. 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). За змістом ч.ч.3,4,6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Ст. 12 Закону визначено яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитні договори № 78891771 від 23 квітня 2024 року, № 100865892 від 27 травня 2024 року, № 6290362 від 21 січня 2023 року між [PERSON] та первісними кредиторами укладено у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису (за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора). Встановлено, що договори про надання кредитів підписані [PERSON] електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, що свідчить про укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори не були б укладені. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем укладено в електронній формі кредитні договори. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено підписання договорів відповідачем є безпідставним та спростовується матеріалами справи. Так, у договорах про надання кредитів вказано, зокрема: ПІБ: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , номер мобільного телефону: [NUMBER] , електронна пошта, електронний підпис одноразовими ідентифікаторами. Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначених договорах матеріали справи не містять. Таким чином, договори підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Доказів про те, що персональні дані відповідача (ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, а не ним, відповідачем до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. Щодо заперечення представника відповідача про отримання кредитних коштів, то факт перерахування кредитів у розмірах, передбачених укладеними договорами, підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 22.08.2024 року, з якої вбачається успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта [PERSON] (а.с.164-170). Заперечуючи проти їх одержання, відповідач та його представник мали змогу надати суду на підтвердження своїх заперечень належні і допустимі документальні докази того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі, або докази того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, адже кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, суд звертає увагу на те, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він не був позбавлений можливості надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів у відповідні дати. При цьому, судом враховано, що позивач, з огляду на вимоги Закону України «Про банки та банківську діяльність» щодо банківської таємниці, позбавлений можливості надати такі докази самостійно. Відповідно до принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даних правочинів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем та його представником таких не надано, не доведено, що відповідач не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитних договорів, що в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Таким чином, позивачем доведено факт укладання відповідачем та первісними кредиторами кредитних договорів в електронній формі, та факт отримання відповідачем кредитних коштів в порядку, та на умовах, визначених кредитними договорами. Суд не погоджується з позицією представника відповідача щодо неналежності долученого до справи розрахунку, через відсутність формули, пояснень методики його проведення, арифметичних дій, і вважає за необхідне зазначити, що у разі незгоди з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, чи у разі існування сумнів правильності такого розрахунку, відповідач мав право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду (ч.1 ст. 106 ЦПК України), або заявити клопотання в суді про призначення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, або, хоча б навести власний розрахунок, чого ним зроблено не було. Крім цього, заперечуючи проти позову, стороною відповідача не долучено до відзиву доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 78891771 від 23 квітня 2024 року, № 100865892 від 27 травня 2024 року, № 6290362 від 21 січня 2023 року, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно цих договорів. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Позивачем до позовної заяви надано саме витяги Договору факторингу та реєстру боржників за кредитними договорами, оскільки, як пояснює представник позивача у відповіді на відзив, реєстр боржників по кожному кредитному договору містить інформацію щодо заборгованості інших фізичних осіб, що є персональними даними та не підлягають розголошенню відповідно до законодавства. При цьому, до відповіді на відзив представником позивача долучено до справи копії повних текстів договорів факторингу, акти прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді, дослідивши які суд дійшов висновку про те, що договори факторингу були укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цих договорів та ніяким чином не порушують права та законні інтереси відповідача, і, що позивач на підставі указаних договорів набув право грошової вимоги до відповідача за спірними кредитними договорами. Тому доводи представника відповідача щодо неналежності та недостовірності доказів про відступлення права вимоги за кредитними договорами є безпідставними. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] взяті не себе зобов`язання за укладеними кредитними договорами не виконав і у передбачений в договорах строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку на користь позивача, який набув право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3028,00грн.

Outcome: approved