Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» - адвокат Маслюженко М.П., звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за угодою №С-210-006177-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 57\~210,79 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.07.2018 ПАТ «Ідея Банк» та відповідачка [PERSON] уклали угоду № С-210-006177-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки на таких умовах: максимальний кредитний ліміт 200 000 грн., ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди - 15 000 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії 24% річних. Банк свої зобов`язання за угодою виконав, відкрив відповідачці поточний рахунок та надав їй можливість користуватися кредитними коштами в сумі 15 000 грн в межах кредитного ліміту. Відповідачка користувалась кредитними коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією не виконувала. Останній платіж відповідачка здійснила 10.09.2019. Внаслідок цього у неї виникла заборгованість у розмірі 45\~147,52 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 14\~108,36 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 31\~039,16 грн. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23, на підставі якого права вимоги до відповідачки [PERSON] перейшло від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Сонаті». 29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» уклав договір факторингу № 29/12-23 з ТОВ «Санфорд Капітал», на підставі якого право вимоги до відповідачки [PERSON] перейшло від ТОВ «ФК «Сонаті» до ТОВ «Санфорд Капітал». Згідно із розрахунком заборгованості, проведеним первісним кредитором, за відповідачкою [PERSON] станом на 16.11.2023 рахувалася заборгованість у розмірі 45\~147,52 грн. Всі нарахування здійснювалися АТ «Ідея Банк». З часу відступлення прав вимоги ні ТОВ «ФК «Сонаті», ні ТОВ «Санфорд Капітал» не здійснювали жодних додаткових нарахувань. З урахуванням того, що відповідачка [PERSON] прострочила узгоджені строки кредитування за кредитним договором, порушила взяті на себе зобов`язання, вона повинна понести відповідальність і сплатити на користь позивача ТОВ «Санфорд Капітал» суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з дати закінчення строку дії кредитного договору - 11.10.2019 і до 23.02.2022 включно. Представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» - адвокат Маслюженко М.П. у судове засідання не з`явився, безпосередньо у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою у встановленому законом порядку. ІІ. Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 10.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 19.12.2024 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідачка [PERSON] була повідомленою у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явилась, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення заперечень не заявляв, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 10.07.2018 відповідачка [PERSON] звернулась до ПАТ «Ідея Банк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим ознайомилась з основними умовами кредитування та надала згоду на доступ до своєї кредитної історії, що підтверджується її власноручно підписаними згодами та довідкою-повідомленням, в якій, в тому числі, зазначений детальний розпис сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, із зазначенням суми щомісячного платежу та терміну його внесення (а.с. 49). Отримавши необхідну інформацію про умови кредитування, відповідачка [PERSON] цього ж дня уклала із ПАТ «Ідея Банк» угоду С-210-006177-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 48). 16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» уклав з ТОВ «ФК «Сонаті» договір факторингу № 16/11-23, на підставі якого від першого до другого перейшло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за даним кредитним договором (а.с. 8-14). 29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23, в рамках якого від ТОВ «ФК «Сонаті» до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] (а.с.18-24). Як зазначив позивач, із урахуванням того, що відповідачка [PERSON] прострочила узгоджені строки кредитування за кредитним договором та порушила взяті на себе зобов`язання, вона повинна сплатити вказану вище суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з дати закінчення строку дії кредитного договору 11.10.2019 і до 23.02.2022 включно (а.с. 60, 61). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Санфорд Капітал», непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 10.07.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено угоду С-210-006177-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у виді встановленого кредитного ліміту відповідно до умов договору, з якими вона погодилась, що підтвердила своїм підписом. Вказане свідчить про існування між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] кредитних правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 Цивільного кодексу України\~передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вказано вище та підтверджується випискою по особовому рахунку, яка є належним підтвердженням факту користування кредитними коштами, на підставі укладеного кредитного договору відповідачка [PERSON] отримала кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн. Вона активно користувалася кредитними коштами, однак, не повертала своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язана повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З урахуванням положень ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, згідно з якою позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останньої з даного приводу до суду не надходило. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, процентів відповідачка суду також не надала, як і не подала будь-яких доказів на спростування користування ним наданими їй банком кредитними коштами, а також не долучила будь-яких доказів на спростування наданого ПАТ «Ідея Банк» розрахунку заборгованості. У той же час, позивач на обґрунтування поданого розрахунку заборгованості, в якому наведено його складові, надав виписку по рахунку, в якій відображені всі вихідні дані щодо наданих та повернутих коштів, а також періодів їх сплати. Факт переходу права вимоги до відповідача від ПАТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Сонаті» від ТОВ «ФК «Сонаті» до ТОВ «Санфорд Капіталл» підтверджується описаними вище договором факторингу, реєстрами боржників та платіжними інструкціями, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договори факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Сонаті», між ТОВ ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором. Після отримання права вимоги до відповідачки [PERSON] позивач не здійснював будь-яких інших нарахувань, а заявляє до стягнення ті суми заборгованості в частині тіла кредиту та процентів, які були нараховані первісним кредитором на час відступлення права вимоги. Враховуючи те, що ПАТ «Ідея Банк» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачкою виконало у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаного суд не встановив, а відповідачка таких не надала, факт переходу прав вимоги знайшов своє підтвердження, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Санфорд Капітал», суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідачки [PERSON] в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 14\~108,36 грн та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 31\~039,16 грн. Щодо позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд зазначає таке. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанняним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених\~ст. 625 ЦК України\~трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника. Враховуючи, що умови договорів факторингу не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами ст. 514 ЦК України, тому суд виснує про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин\~ст. 625 ЦК України\~і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Позивач навів розрахунок суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 11.10.2019 до 23.02.2022, який проведено із загальної суми заборгованості, на підставі чого визначив, що сума боргу з урахуванням 3 % річних за кредитним договором становить 3\~217,23 грн., а інфляційні втрати становлять 8\~846,04 грн. Будь-яких заперечень проти проведених розрахунків відповідачка не висловлювала. Зважаючи на підставність заявлення до стягнення 3 % річних у відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~та інфляційних втрат, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути вказані суми. Таким чином загальний розмір заборгованості який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 57\~210,79 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141\~ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 54). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у вказаному вище розмірі необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 5 200,00 гривень надав: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, який укладений між АО «Альянс ДЛС» та ТОВ «Санфорд Капітал», в якому визначено порядок оплати послуг адвокатського об`єднання та обчислення гонорару, який складається із гонорару за надання послуг та гонорару за фактичне стягнення заборгованості. Сума гонорару визначається, виходячи з фактично наданого обсягу послуг та вартості послуг, зазначеного в Додатку № 2 до договору та визначається в акті приймання-передачі наданих послуг; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024; ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачкою [PERSON] не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не наведені обставини, за яких, як на її думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Тому, зважаючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200,00 грн. На підставі викладеного, ст. 207, 215, 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та

Outcome: approved