Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вони і з відповідачем у справі перебували у цивільному шлюбі, під час якого у них народилась дитина син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що позивачка не працює, оскільки перебуває у відпусті по догляду за дитиною, то просила стягувати з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1775,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Ухвалою судді від 21.11.2024 року відкрито спрощене позовне провадження призначено судовий розгляд. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. не заперечувала щодо винесення заочного рішення, у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення смс - повідомлення, заяв клопотань до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Дитина зареєстрована та фактично проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 01.11.2024 року №3235-7002155069 та від 04.11.2024 №3235-7002156006. Позивачка перебуває у декретній відпустці і тому потребує коштів на власне утримання. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов наступного висновку. Статтею 91 Сімейного кодексу України передбачено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої\~-\~четвертої статті\~84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері незалежно від цієї обставини. Позивачка на даний час не працює, а доглядає за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Доказів того, що відповідач не може надавати матеріальної допомоги на утримання позивачки суду надано не було. Отже, враховуючи, що разом з позивачкою проживає син, якому не виповнилось трьох років, то вона має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано). Згідно ч.1 ст.184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі на утримання позивачки,суд враховує,що згідно ст.7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024рік» прожитковий\~мінімум для\~працездатних осіб\~з 1січня\~2024року становить 3028 гривень. Тому суд, врахувавши встановлені обставини, надані по справі докази, вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 1775,00 грн. до досягнення сином трирічного віку. Задовольняючи позовні вимоги у такому розмірі, суд виходить з вищевказаних обставин та керується засадами справедливості, добросовісності та розумності сімейних відносинах, закріплених у ч. 9 ст. 7 СК України, та вважає такий розмір обґрунтованим. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінений за наявності підстав, визначених ст. 192 СК України. Відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved