Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Адвокат Петричка Олександр Євгенович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , який на даний час повнолітній, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2023 шлюб між сторонами розірвано. Коли молодшому сину [PERSON] було 4 роки відповідачка виїхала за кордон, після чого самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, з синами не спілкується, не цікавиться їхнім життям, про фізичний та духовний розвиток молодшого сина не дбає, матеріальної підтримки не надає. Син [PERSON] практично не пам`ятає мами. На даний час син проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, так як остання ухилилася від своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини та її утриманням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити, суду пояснив, що з 1998 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє синів, яким 24, 18 та 14 років. У 2014 році його дружина з іншим чоловіком виїхала за кордон, де створила нову сім`ю. 10 років додому не приїжджала, коштів дітям не надсилала, їхнім життям не цікавиться. У 2022 році [PERSON] приїжджала додому на 1 день для того, щоб виїхати за кордон знову та оформитись як біженка для отримання вилат. В цей день заходила до дітей. Молодший син, якому зараз 14 років свою матір не пам`ятає, відносини з ним вона не підтримує. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. У судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування Снятинської міської ради Пазинюк Н.В. позовні вимоги підтримала повністю, проти задоволення позову не заперечувала. Допитаний в судовому засіданні в порядку ст. 232 ЦПК України неповнолітній свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в с. Задубрівці та навчається у ліцеї у 9 класі. Коли йому було 4 роки, мама їх покинула, виїхала за кордон, дзвонить рідко, подарунків не передає, грошей не надсилає та не виконує своїх батьківських обов`язків. Бачив маму у 2022 році коли вона приїхала на один день. Вважає, що маму слід позбавити батьківських прав. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, неповнолітнього свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2010 року виконкомом Задубрівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківській області, [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 15. Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно з копією заочного рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , від 23.04.2024 № 01-03/9/21-112, в ході обстеження виявлено, що заявник [PERSON] , 1974 р.н., проживає один з неповнолітніми дітьми [PERSON] , 2006 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н., яких вже багато років виховує і доглядає один. Розлучений, дружина [PERSON] орієнтовно 10 років тому виїхала за кордон, де перебуває і по даний час. До дітей материнських обов`язків не проявляє, фінансово не підтримує, здоров`ям та вихованням дітей не цікавиться. Згідно з довідкою № 01-36/41 від 24.04.2024, виданою Задубрівським ліцеєм ім. Богдана Ступарика Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, [PERSON] , батько учня 8 класу Задубрівського ліцею ім. Богдана Ступарика - [PERSON] , за період навчання дитини в школі з 2016 року по сьогоднішній день, постійно цікавиться вихованням та навчанням сина, приймає активну участь у вихованні дитини, проявляє великі батьківські обов`язки. Згідно з довідкою № 186 від 24.04.2024, виданою КНП «Снятинський центр ПМСД» СМР амбулаторія загальної практики-сімейної медицини с. Задубрівці, [PERSON] постійно цікавиться станом здоров`я свого сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою № 01-03/9/33-551 від 23.04.2024, виданою Старостинським округом № 7 с. Задубрівці Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком Органу опіки та піклування Снятинської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », затвердженим рішенням Виконавчого комітету Снятинської міської ради від 20 червня 2024 року № 202-06/2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). З наведених вище письмових доказів судом вбачається, що мати [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Отже, ураховуючи поведінку матері, її відношення до дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та втратила цікавість до свого сина. З огляду на зазначене, ураховуючи, що [PERSON] повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина та втратила до нього будь-який інтерес, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно її неповнолітньго сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, задовольняючи позов про позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає за необхідне одночасно прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на дитину. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що справедливим, необхідним та достатнім для утримання дитини буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2024 року (дата подання до суду позову про позбавлення батьківських прав) і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . За таких обставин, ураховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, у зв`язку з чим позов адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору ID: 5714-5202-7175-9217 від 24.04.2024 у сумі 1 211, 20 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved