Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 02.09.2024 року № б/н, через систему «Електронний суд» звернулася до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») заборгованість за кредитним договором від 25.06.2023 року № 6799032 в сумі 22 328 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 6799032 (далі - Договір № 6799032), який відповідачем підписано з використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» в якості кредиту надано відповідачу грошові кошти в розмірі 8 000 грн., на умовах строковості, поворотності та платності, а відповідач зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти, штрафи, пеню (в разі їх наявності) та інші передбачені платежі. Однак [PERSON] свої грошові зобов`язання за Договором № 6799032 не виконує - отримані грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує. ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу від 14.02.2024 року № 14.02/24-Ф відступлено право вимоги до [PERSON] за Договором № 6799032 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а саме заборгованість у сумі 22 328 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14 328 грн. - заборгованість за відсотками, про стягнення якої й подано позов. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву за змістом якого визнає лише заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та просила відмовити в стягненні заборгованості за нарахованими процентами, оскільки вважає, що умови Договору № 6799032 про їх розмір є явно несправедливими та суперечать принципам добросовісності, розумності та рівності сторін, вимогам законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», так як розмір нарахованих процентів в 1,7 разів перевищує розмір боргу за тілом кредиту, та є непомірним тягарем для неї та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Крім цього вказано, що наданий розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений позивачем, є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, оскільки таким доказом можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), яких позивачем не надано. Представник позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив за змістом якого вказує на добровільність укладення відповідачем Договору № 6799032 та обізнаність з умовами отримання нею грошових коштів в якості кредиту від ТОВ «Авентус Україна», тож її доводи щодо часткового задоволення позовних вимог є безпідставними. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, за змістом позовної заяви, відповіді на відзив та наданих до суду клопотань просила розгляд справи провести за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в розумінні п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв та клопотань від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] дистанційно в електронній формі через веб-сайт http://creditplus.ua/ шляхом погодження відповідачем пропозиції фінансової установи та заповнення анкети клієнта, укладено Договір № 6799032, який [PERSON] підписано з використання одноразового ідентифікатора, невід`ємними частинами якого є Паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн. строком на 360 днів та зобов`язалась кожні 30 днів сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою в розмірі 1,99% в день, а загалом 65 312 грн., з яких 57 312 грн. - проценти за користування кредитом. Факт перерахування 25.06.2023 року о 19 год. 27 хв. ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів в розмірі 8 000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 29.02.2024 року № 4216. Відповідно до картки обліку Договору № 6799032 (розрахунку заборгованості) ТОВ «Авентус Україна» щоденно в період часу з 25.06.2023 року з по 24.07.2023 року та з 25.07.2023 року по 23.09.2023 року нараховувались проценти за користування кредитом в розмірі 159,20 грн., що відповідає 1,99% наданого кредиту, на загальну суму 14 328 грн. [PERSON] не заперечувався факт виконання ТОВ «Авентус Україна» своїх зобов`язань за Договором № 6799032 в частині надання їй кредитних коштів в узгоджених розмірах та не надано жодних доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань перед ТОВ «Авентус Україна». Між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «Авентус Україна» 14.02.2024 року укладено договір факторингу № 14.02/24-Ф (далі - Договір № 14.02/24-Ф), за умовами п.п. 1.1, 3.1 якого до останнє відступило позивачу належні йому права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою) тощо. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до них та інші дані зазначаються у реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до змісту п.п. 1.2, 1.6 Договору № 14.02/24-Ф перехід права вимоги заборгованості до боржників від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відбувається в момент підписання ними акту приймання-передачі відповідного реєстру боржників. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору. За змістом п.п. 3.3, 3.4 Договору № 14.02/24-Ф фактор протягом 5 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників безготівковим шляхом сплачує клієнту узгоджену ціну продажу. Відповідно до платіжної інструкції АТ «Райффайзен Банк» від 14.02.2024 року № 75117 ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перераховано ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти в розмірі 1 280 234,27 грн. з призначенням платежу «плата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 14.02/24-Ф від 14.02.2024 року» Згідно витягу з реєстру боржників від 14.02.2024 року № 1, який є додатком до Договору № 14.02/24-Ф, ТОВ «Авентус Україна», крім іншого, передано ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право вимоги до [PERSON] (№ 5518) за Договором № 6799032 на загальну суму заборгованості 22 328 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 14 328 грн. - заборгованість за відсотками. Позивачем поінформовано [PERSON] про перехід до нього від ТОВ «Авентус Україна» права вимоги за Договором № 6799032 та вжито заходів досудового врегулювання спору шляхом надсилання відповідних претензій. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 25.06.2023 року між ТОВ «Авенсус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір № 6799032, в зв`язку з чим відповідачем отримано в кредит грошові кошти в розмірі 8 000 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% за кожен день користування кредитом. У зв`язку з невиконанням належним чином та в повному обсязі [PERSON] своїх зобов`язань за Договором № 6799032 її заборгованість перед ТОВ «Авенсус Україна» станом на 23.09.2023 року становила 22 328 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за кредитом, 14 328 грн. - заборгованість за процентами, та ТОВ «Авенсус Україна» відступило ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право даної грошової вимоги на підставі Договору № 14.02/24-Ф. Докази виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором № 6799032 перед ТОВ «Авенсус Україна» станом як на 14.02.2024 року, так і на дату розгляду справи, чи перед ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», відсутні, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення суми боргу з відповідача на користь позивача. Оцінюючи доводи відповідача про несправедливість, в розумінні законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», умов Договору № 6799032 в частині встановлення та нарахування процентів за користування кредитом за процентною ставкою в розмірі 1,99% за кожен день користування кредитом, відповідно, як наслідок, сума заявлених стягнення нарахованих процентів в 1,7 разів перевищує розмір боргу за тілом кредиту, що є непомірним тягарем для неї, та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача, тобто свідчить про дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, так суд враховує наступне. Відповідно до змісту п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими, крім іншого, є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом ч.ч. 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Положеннями ч. 1 ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно змісту ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Приписами ч. 7 ст. 11, ч.ч. 5, 7 ст. 12, ч. 3 ст. 16, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що нікчемними є такі договірні умови в сфері споживчого кредитування - умова договору про надання споживачеві пропозицій про зміну зазначених умов договору іншим чином, ніж таким, що дає можливість встановити дату відправлення повідомлення; умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом України «Про споживче кредитування»; договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»; умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку; умова договору про споживчий кредит, що передбачає сплату споживачем будь-якої плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту; договір, спрямований на врегулювання простроченої заборгованості, укладений кредитодавцем, новим кредитором з юридичною особою, яка не включена до реєстру колекторських компаній. З огляду на вказане, суд вважає, що відповідач 25.06.2023 року, не маючи жодних обмежень щодо вільного вибору банківської чи фінансової установи для отримання кредитних коштів, діючи свідомо, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась із запропонованими ТОВ «Авентус Україна» умовами отримання кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, та підписала Договір № 6799032 на підставі якого отримала кредитні кошти в розмірі 8 000 грн., а в подальшому упродовж 14-денного строку не реалізувала право на відмову від цього договору. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що вона зверталась до ТОВ «Авентус Україна» з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу неможливості належного виконання зобов`язань, а також заявляла претензії ТОВ «Авентус Україна» чи з метою захисту свого порушеного права як споживача фінансових послуг зверталась до суду з позовом про визнання недійними окремих умов Договору № 6799032, в силу їх несправедливості. Крім того, відповідач обмежилась зазначенням у відзиві на позовну заяву доводів щодо несправедливості умов Договору № 6799032 в частині встановленого розміру процентів за користування кредитними коштами, водночас в межах розгляду даної справи не звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання недійними цих умов Договору № 6799032, що позбавляє можливості суд визнати їх недійсними, так як їх нікчемність законом не встановлена. Доводи відповідача про те, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості за Договором № 6799032, не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до неї, оскільки не є документом первинної бухгалтерської документації, а є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків працівників позивача, підлягають критичній оцінці, так як його правильність перевірено судом. Крім того, [PERSON] не надано як доказів про те, що в даному розрахунку не враховано платежі, зроблені нею на користь ТОВ «Авентус Україна» з метою виконання умов Договору № 6799032, так і власного розрахунку заборгованості за процентами, який би вона вважала вірним, а також клопотань про проведення судово-економічної експертизи з метою перевірки достовірності розрахунку заборгованості умовам укладеного Договору № 6799032 нею не заявлялось. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року в справі № 753/7883/15 про те, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, яка на його спростування сторона не надала власного розрахунку. З огляду на вказане, враховуючи відсутність підстав для зменшення судом розміру заборгованості за простроченими процентами за Договором № 6799032, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., що підтверджується роздруківкою платіжної інструкції від 27.08.2024 року № 5296, оскільки підстав для звільнення відповідача від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved