Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом та визнання права на завершення процедури приватизації і одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця до відповідача Путильської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, де третьою особою є Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним: [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок: площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; площею 0.3500 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Загальна вартість спадкового майна становить 442858,00 грн. Як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, позивачка своєчасно протягом шестимісячного строку прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса Путильської державної нотаріальної контори Кокаревої Н.М. із відповідною заявою. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у зв`язку із ненаданням належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на вищевказане нерухоме майно. Просила визнати за нею право власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця та право на завершення процедури приватизації і одержання правовстановлюючих документів на земельні ділянки. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача Путильської селищної ради Чернівецької області не з`явилися, від нього до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо позовних вимог немає. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви надісланої суду просить розглядати справу за його відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.05.2001 року виконавчим комітетом Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис 8 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: за адресою: [ADDRESS] , вартістю 165248,00 грн та земельних ділянок площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 140200,00грн та площею 0.3500 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 137410,00 грн. Загальна вартість спадкового майна, відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, виданого ФОП [PERSON] та звіту про оцінку нерухомого майна виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] - становить 442858,00 грн. (а.с. 13-19). З копії витягу про реєстрацію в спадковому майні № 78491307 від 25.09.2024 року вбачається, що після смерті [PERSON] у Путильській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №153-2024 (а.с.10). З копії виписки з погосподарської книги виданої Киселицьким старостинським округом Путильської селищної ради Вижницького району Чернівецької області від 04.10.2024 року № 06-18/336 вбачається, що за померлим [PERSON] числився житловий будинок 1951 року побудови, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до рішення сесії Киселицької сільської ради народних депутатів Путильського району Чернівецької області від 12.10.1993 року, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,60 га, що розташована в с. Гробище біля власного житлового будинку між ділянкою [PERSON] (а.с.9). З довідки виданої Киселицьким старостинським округом Путильської селищної ради Вижницького району Чернівецької області № 06-18/89 від 08.03.2024 року вбачається, що [PERSON] являється спадкоємцем майна після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 21). Відповідно до копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), [PERSON] розпочав процес приватизації вищезазначених земельних ділянок (а.с.11). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 153/2024 Путильської державної нотаріальної контори, зокрема довідки Усть-Путильської ради Вижницького району Чернівецької області 06-18/89 від 08.03.2024 року та заяви [PERSON] від 25.09.2024 року до державного нотаріуса про прийняття спадщини, позивачка своєчасно, на протязі шести місяців, вступила в управління та розпорядження спадковим майном шляхом подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає (а.с. 31-46). Згідно копії постанови державного нотаріуса Путильської державної нотаріальної контори Кокаревої Н. М. від 25.09.2024 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із ненаданням останньою належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на вищевказане нерухоме майно (а.с. 20). При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом. Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом слід керуватись саме його положеннями. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Днем відкриття даної спадщини є день смерті спадкодавця [PERSON] , а саме [INFO] . Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК Україниі строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд приходить до переконання, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька, вступила в управління та розпорядження спадковим майном, оскільки на час смерті батька проживала та була зареєстрована разом із спадкоємцем за однією адресою з 1989 року, що підтверджується довідкою виданою Киселицьким старостинським округом Путильської селищної ради Вижницького району Чернівецької області № 06-18/89 від 08.03.2024 року. Отже, в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з матеріалів справи, за померлим [PERSON] числився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1951 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 344, ст. 382 ч. 2, ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є обґрунтованою та підлягає до задоволення. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання права на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця суд вважає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна та спадщини, яка відкрилась після смерті батька позивачки увійшло право спадкування на земельні ділянки: площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0.3500 га для ведення особистого селянського господарства, які на підставі рішення сесії Киселицької сільської ради народних депутатів Путильського району Чернівецької області від 12.10.1993 року, були передані [PERSON] безоплатно у приватну власність. Приватизація вказаних земельних ділянок [PERSON] була розпочата та проводилася відповідно до порядку, встановленого чинним на момент відкриття спадщини законодавством, а саме: Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет КМУ від 26.12.1992 р.), Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10, та ЗК України 1990 року. Встановлено, що [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, однак за життя не встиг її завершити, а саме: не виготовлено технічної документації із землеустрою та не встановлено землевпорядними організаціями меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), не одержано у встановленому порядку державного акту на право власності на землю та не проведено його реєстрацію, що підтверджується довідкою виданою Киселицьким старостинським округом Путильської селищної ради Вижницького району Чернівецької області № 06-18/170 від 24.05.2024 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-У1 пункт 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України доповнено абзацом 2, яким установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 3.5 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено аналогічні правові висновки щодо визнання права спадкоємця на завершення процедури приватизації земельної ділянки та права на отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. Відповідно до ЗУ «Про державний земельний кадастр» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», з 01.01.2013 року державні акти на право приватної власності на землю не видаються, замість нього власнику на підтвердження виникнення у громадянина речового права на земельну ділянку необхідно зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав та отримати з реєстру витяг про право власності на ділянку. Законом України від 02.06.2015 року № 497-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» внесено зміни до розділу X «Перехідні положення» ЗК України та абзац другий пункту 1 цього розділу викладено в наступній чинній на даний час редакції: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Таким чином, у зв`язку з тим, що процедуру приватизації земельних ділянок спадкодавцем [PERSON] розпочато, однак не завершено, за [PERSON] як за єдиним спадкоємцем першої черги за законом слід визнати право на завершення приватизації земельних ділянок площею: 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] та 0.3500 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому за життя, включно з правом на завершення приватизації земельних ділянок. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved