Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

29.10.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2024 року про направлення справи за територіальною підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі позивач, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №165998718 у розмірі 82051,00 грн, яка складається із заборгованості по основному боргу у розмірі 22000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 60051,00 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01.05.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №165998718. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 82051,00 грн, з яких: 22000,00 грн сума заборгованості по основному боргу; 60051,00 грн сума заборгованості по відсоткам. За умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним виконанням, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. У разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Проте всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного плажету для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З огляду на те, що [PERSON] не виконав умови щодо повернення кредиту у визначені договором строки, позивач, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №165998718, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач 15.11.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти задоволення позовних вимог. Відповідач вважає, що ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не набуло право вимоги за кредитним договором №165998718. За твердженнями відповідача, договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто майже за три роки до укладення кредитного договору №165998718 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем, відповідно до якого пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості. На момент укладення договору факторингу зобов`язання між первісним кредитором (ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та відповідачем ще не виникло. Тож первісний кредитор не мав права вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу від 28.11.2018 року. Згідно з додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01, її сторонами фактично було здійснено відступлення невизначених вимог, оскільки жодної конкретної вимоги, яка б існувала у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» щодо відповідача на момент укладення договору факторингу в договорах не зазначено. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» не набуло право вимоги відносно відповідача, таке право не могло бути передане ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року. Отже, позивачем не доведено належного відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №165998718, оскільки договір факторингу був укладений задовго до укладення самого кредитного договору, а відтак відсутні докази належного переходу права вимоги. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем 21.11.2024 року подана відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що 01.05.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №165998718. При цьому 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01, та 31.12.2020 року додаткова угода №26 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до умов яких до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №165998718 від 01.05.2021 року, що підтверджується і витягом з реєстру прав вимоги №145 від 03.08.2021 року до договору факторингу №28/1118-01. За умовами договору факторингу №28/1118-01, новий кредитор набуває права вимоги з дати підписання відповідного реєстру права вимоги, а не з дати підписання самого договору. При цьому чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, водночас це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. Тобто у спірному випадку предмет права вимоги визначається договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення договору факторингу. Також позивач зазначив, що договори, укладені між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ», у встановленому законом порядку не визнані недійсними, та в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Отже, позивач надав належні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Водночас доводи відповідача зводяться до припущень та домислів. Тому позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач 25.11.2024 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що право вимоги щодо кредитного договору №165998718 було передане належним чином і є чітко визначеним, відповідно до закону. Згідно з договором факторингу №28/1118-01, право вимоги до відповідача не було належним чином визначене і наданий витяг з реєстру не підтверджує того факту, що передача права вимоги відбулась саме щодо його зобов`язання на момент виникнення права вимоги. Тому відповідач просить суд визнати відсутність належних доказів передачі права вимоги щодо кредитного зобов`язання на користь позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12.11.2024 року було прийнято до провадження цивільну справу №243/8055/24 та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання 12.12.2024 року учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд на підставі положень ст. ст. 211, 223, 247 ЦПК України, розглянув справу за відсутності учасників справи, за наявними у справі письмовими доказами та без фіксування судового процесу технічними засобами. Під час судового розгляду справи суд дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що 01.05.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (кредитодавець, кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі договір №165998718 (далі кредитний договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (п.1.1. договору). Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період) (п.1.2. договору). За користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються, зокрема, виключно на період строку, визначеного у п. 1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 процентів річних, що становить 0,17 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.4. договору). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору (п.3.6. договору). Невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору (п.4.1. договору). Строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного у п. 1.2. договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п.1.3. та п.1.7. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання (п.4.2. договору). Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90-го дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п.1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.4.3. договору). Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Додатком до кредитного договору №165998718 від 01.05.2021 року є графік розрахунків, за яким сторони договору погодили графік розрахунків по терміну платежу 31.05.2021 року, сума кредиту 12000,00 грн, нараховані проценти 612,00 грн, до сплати разом 12612,00 грн. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт), сторони дійшли згоди викласти текст договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року у новій редакції. Так, згідно з умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, право вимоги це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (п.1.3. договору); реєстр вимог перелік прав вимог по оплаті клієнту грошових коштів за кредитними договорами (п.1.4. договору). Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п.2.1. договору). Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед актором, якщо одержані суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять усі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній (п.2.2. договору). Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн (ціна продажу), що сплачуються клієнтом протягом п`яти банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті договору (п.2.3. договору). Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1. договору). Всі суми, що наводяться в реєстрі прав вимоги, зазначаються в національній валюті України гривні, станом на дату підписання сторонами такого реєстру прав вимоги (п.4.2. договору). Фактор у строк до 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання ціни продажу оформляє та надсилає кожному із боржників повідомлення про відступлення права вимоги до фактора, складеного у довільній формі за власним вибором на паперовому носії на поштову адресу кожного боржника або в електронному вигляді на електронну адресу боржника. Фактор самостійно повідомляє боржників про відступлення права вимоги і несе усі ризики, пов`язані з неналежним повідомленням боржників. У будь-якому випадку, на вимогу клієнта, фактор надає підтвердження направлення фактором повідомлень боржникам, а у разі наявності, підтвердження отримання вищевказаних повідомлень, протягом одного робочого дня, починаючи з дня отримання фактором запиту (пп.5.2.4 п.5.2 договору). Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (пп.5.3.3. п.5.3. договору). Фактор має право нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами (пп.5.3.4. п.5.3. договору). Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткова угода №26 від 31.12.2020 року підписані сторонами. Відповідно до реєстру прав вимоги №145 від 03.08.2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ними 28.11.2018 року, підписали реєстр про наступне: на умовах договору клієнт відступає фактору право вимоги, в тому числі до боржника під порядковим пунктом реєстру №1979: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитний договір №165998718 від 01.05.2021 року, заборгованість по основному боргу (тіло кредиту): 22000,00 грн; заборгованість по відсоткам: 35221,00 грн; загальна заборгованість (сума відступленої грошової вимоги): 57221,00 грн; сума фінансування: 8800,00 грн. У реєстрі, зокрема, вказано, що даний реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та є невід`ємною частиною договору. Реєстр прав вимоги №145 від 03.08.2021 року підписаний сторонами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року: представниками ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт). Згідно з договором факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1. договору). Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній (п.2.2. договору). Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнта за договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 гривень (ціна продажу), що сплачуються клієнтом протягом 2 (двох) банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимог на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору (п.2.3. договору). Право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі, встановленій у додатку до договору (п.4.1. договору). Договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 року підписаний сторонами. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, сформованого 18.09.2024 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кожухівським Я.І., від клієнта ТОВ «Таліон Плюс» на користь фактора ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано право вимоги до боржника: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитний договір №165998718, заборгованість по основному боргу: 22000,00 грн, заборгованість по відсоткам: 60051,00 грн; загальна сума заборгованості 82051,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №165998718 від 01.05.2021 року за період з 06.03.2023 року по 31.08.2024 року, згідно з яким, її розмір станом на 06.03.2023 року, становить 82051,00 грн, та яка складається із заборгованості по основному боргу у розмірі 22000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 60051,00 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №165998718 у розмірі 82051,00 грн, яка складається з заборгованості по основному боргу у розмірі 22000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 60051,00 грн. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1\~ст. 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним\~договором застосовуються положення\~параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом\~1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. В частинах 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд . Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог частин 2, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, позичальник не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень статті 1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1\~ст. 1078 ЦК України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2\~ст. 1081 ЦК України,\~грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Згідно з положеннями\~ст. 1082 ЦК України,\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до положень ст. ст. 526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, справа №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правової позиції ВС, викладеної у постанові від 18 жовтня 2023 року, справа №905/306/17, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі №489/6398/20 (провадження №61-18279св21) із посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зазначено, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Договір факторингу має наступні ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови. З наведеного слідує, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз викладеного вище вказує, що шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони висловлюють наявність волі для укладання такого договору на погоджених ними умовах, які включать в себе: розмір кредиту; грошова одиниця, в якій надається кредит; строк та умови кредитування. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. За відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є, зокрема, належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором. У разі неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, позичальник не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що під час укладення кредитного договору від 01.05.2021 року №165998718 сторони узгодили між собою всі істотні умови договору, відповідач підписав договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та тим самим підтвердив свою згоду з усіма умовами кредитного договору, в тому числі щодо нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Такий договір вважається укладеним у письмовій формі. Своєю чергою, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором у спірних кредитних правовідносинах після відступлення права вимоги на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, підтвердив належними та допустимими доказами факт набуття ним права вимоги до відповідача як боржника за кредитним договором від 01.05.2021 року №165998718. При цьому станом на 06.03.2023 року до позивача перейшло право грошової вимоги відносно відповідача за кредитним договором від 01.05.2021 року №165998718 у загальному розмірі 82051,00 грн, що складається із: заборгованості по основному боргу у розмірі 22000,00 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 60051,00 грн. Суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача про те, що позивач не надав суду належних доказів відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Оскільки позивач надав суду підписану сторонами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року копію реєстру прав вимоги №145 від 03.08.2021 року, відповідно до якого на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року сторонами договору підписаний реєстр про відступлення прав вимоги до боржників, у томі числі щодо боржника під пунктом №1979 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором від 01.05.2021 року №165998718. За умовами договорів факторингу, що викладені вище у розділі ІІІ, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги та на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, відповідно (пункти 4.1. договору факторингу від №28/1118-01 від 28.11.2018 року, з урахуванням додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01 та реєстру прав вимоги №145 від 03.08.2021 року, договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, з урахуванням реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, сформованого 18.09.2024 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кожухівським Я.І., відповідно). Тобто момент переходу права вимоги за договорами факторингу пов`язаний із підписанням реєстрів про передачу прав вимоги за кредитними договорами. Також суд вважає безпідставними і твердження відповідача про неможливість передачі майбутніх прав вимоги, якими є права вимоги за кредитним договором від 01.05.2021 року №165998718 відносно укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу від 28.11.2018 року, з урахуванням додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01. Оскільки, як видно із наданих суду доказів, правовідносини між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» щодо відступлення прав вимоги є зобов`язальними та виникли на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року, з урахуванням додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01. Тобто ще до моменту укладення відповідачем кредитного договору від 01.05.2021 року №165998718, що не заперечується позивачем. Такі правовідносини між сторонами договору є триваючими та строк дії договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01 не залежить від передачі прав вимоги станом на момент укладення цього договору, не обмежується такими подіями. Натомість реєстр прав вимоги №145, за яким від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором від 01.05.2021 року №165998718, укладеним між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем, був складений та підписаний сторонами 03.08.2021 року, тобто вже після укладення кредитного договору, що відповідає умовам договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, з урахуванням умов додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01, в частині визначення прав вимоги, які передаються за договором, в тому числі ті, що виникнуть у майбутньому (п.1.3. договору). Такі умови договору узгоджені сторонами та сторони договору вільні врегулювати свої відносини на власний розсуд, що узгоджується з вимогами ст. ст. 6, 512 ЦК України. При цьому суд зазначає, що надані позивачем договори факторингу, є чинними та не визнані у встановленому законом порядку судом недійсними. Тому у суду відсутні правові підстави для ствердження відсутності доведеності позивачем факту відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», та від ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача за кредитним договором від 01.05.2021 року №165998718. Водночас ані станом на 06.03.2023 року, тобто на час відступлення позивачу права вимоги, ані станом на момент судового розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитної заборгованості, з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, ані на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» у разі, якщо він не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, ані на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» як нового кредитора, не надав відповідних доказів. Натомість посилається на відсутність підтвердження відступлення прав вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» та такими, що підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, те, що належними та допустимими доказами позивач підтвердив надання кредитором за укладеним кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача, грошових коштів відповідачу, а останнім не вчинено дій щодо їх повернення та сплати відсотків, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved