Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

у липні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», в особі представника - адвоката Сечко С.В., звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 954 грн. 69 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 травня 2023 року о 14 год. 15 хв., м. Київ, на перехресті вулиці В. Гетьмана та вулиці О. Тихого, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки «RENAULT» державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «RENAULT» державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року по справі про адміністративне правопорушення № 760/12413/23, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Поліс добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) (індивідуальна частина) № DNH0MA-22A73TP від 07 листопада 2022 року. Згідно вказаного договору були застраховані майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «RENAULT» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Страхувальник своєчасно звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» із заявою № 10784171126 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № DNH0MA-22A73TP/1 від 30 травня 2023 року. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «RENAULT», державний реєстраційний номер [NUMBER] , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: Протоколу №48204 технічного огляду транспортного засобу; Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 4824 від 07 липня 2023 року; Зобов`язуючої пропозиції; Страхового акту № 10784171126 від 13 липня 2023 року, позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «RENAULT», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 28 954 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 69 коп., згідно платіжного доручення № 100870 від 14 липня 2023 року. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки на момент дорожньо - транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника автомобіля марки «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований не був та у зв`язку із обопільністю вини обох учасників ДТП, завдані збитки відшкодовуються пропорційно ступеню вини. Отже Позивач має право на стягнення суми сплаченого страхового відшкодування з відповідача в розмірі: 28 954 грн. 69 коп., як з особи, відповідальної за завданий збиток. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2024 року справу розподілено судді Тесленко І.О. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 08 серпня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача повідомлено належним чином. 06 грудня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за його відсутності та щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва по справі № 760/12413/23 від 02 серпня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «RENAULT», державний номерний знак [NUMBER] , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винуватим у дорожньо-транспортній пригоді. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. Згідно з полісом добровільного страхування наземного транспорту (каско) (індивідуальна частина) № DNH0MA-22A73TP від 07 листопада 2022 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», за умовами якого забезпечено майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом марки «RENAULT» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 6 - 7). Відповідно до заяви № 10784171126 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № DNH0MA-22A73TP/1 від 30 травня 2023 року [PERSON] , водій/власник транспортного засобу «RENAULT» державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» по договору страхування № DNH0MA-22A73TP (а.с. 10). 06 червня 2023 року був оглянутий автомобіль «RENAULT LOGAN» державний номерний знак [NUMBER] , складений протокол огляду транспортного засобу (а.с. 11). Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу марки «RENAULT LOGAN» державний номерний знак [NUMBER] , складеного 06 червня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «RENAULT LOGAN» державний номерний знак [NUMBER] станом на 06 червня 2023 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження у розмірі 181 353 грн. 34 коп. (а.с. 12-27). 13 липня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» складено страховий акт № 10784171126, відповідно до якого сума страхового відшкодування власнику автомобіля марки «RENAULT LOGAN» державний номерний знак [NUMBER] , становить 28 954 грн. 69 коп. (а.с. 28). Страхове відшкодування у розмірі 28 954 грн. 69 коп. ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» виплачено шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 28 954 грн. 69 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 100870 від 14 липня 2023 року (а.с. 29). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України, передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року №1909-IX, передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок-подія передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виник обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодувани) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повно відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). З наданої позивачем до суду інформації вбачається, що поліс на транспортний засіб «VOLKSWAGEN», державний номерний знак [NUMBER] , на 27 травня 2023 року не знайдено. Таким чином, на час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27 травня 2023 року, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була (а. с. 30). З огляду на такі обставини, враховуючи, що вина відповідача у спричинені ДТП встановлена постановлю Солом`янського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року у справі № 760/12413/23, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована, а позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені договором страхування, та оплатив спричинені ДТП збитки в порядку виплати страхового відшкодування, на користь позивача з відповідача належить стягнути 28 954 грн. 69 коп. У рішеннях Європейського суду з справ людини неодноразово робились висновки про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19). Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4769 від 06 лютого 2024 року, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3 028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved