Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить позбавити її батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідачка є батьками неповнолітньої [PERSON] , яка зареєстрована та проживає разом з ним. Відповідачка значний час проживає окремо, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та у майбутньому не збирається виконувати обов`язки матері. Позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам дитини, оскільки [PERSON] тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показує поганий приклад та створює небезпеку для її життя та здоров`я, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначає, що при виправленні поведінки [PERSON] в подальшому не позбавлена можливості поновлення батьківських прав. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він не перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Після народження дитини, вони проживали разом близько 10 років. Під час спільного проживання між ними постійно виникали сварки, у зв`язку з чим [PERSON] пішла від нього, залишивши з ним дочку. Вони вже більше п`яти років не проживають разом. Протягом цього часу він її не бачив та не спілкувався з нею. Відповідачка дочкою не цікавилася взагалі: не приїздила до неї, не телефонувала не надавала фінансової допомоги. Він мав достатні доходи та самостійно утримував дочку. На теперішній час, його доходи зменшились і він звернувся до суду про стягнення аліментів з [PERSON] . Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначивши, що спільне життя між сторонами не склалося і відповідачка поїхала на батьківщину, дитина залишилась на утриманні батька. Протягом цього часу він матеріальних претензій до матері дитини не пред`являв. Однак, на теперішній час він звернувся до суду з метою стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх спільної дочки. Також, позивач з дочкою прийняли рішення про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зазначає, що орган опіки та піклування також надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала. Вона була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (поштове відправлення повернулось із відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження). Третя особа [PERSON] зазначила, що не спілкувалася з матір`ю більше п`яти років, будь яких контактів з нею не підтримує, у матері інше життя. У той час коли вони жили разом, мати не приймала участі у її житті, вона більше спілкувалася з батьком. Мати її постійно сварила. Всі питання, що виникали у школі вирішував батько. Вона не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав щодо неї та розуміє наслідки цього. Вони з батьком обговорили цей позов та спільно прийняли рішення звернутися до суду. Також, вони спільно вирішили, що мати повинна допомагати матеріально. Крім того, пояснила, що з першого класу вона навчалася у школі №15 м. Ніжина. Протягом 2023 -2024 навчального року вона навчалась у ТОВ «Центр освіти «Оптіма», де навчання проводиться дистанційно. Наразі вона продовжує навчання у цьому навчальному закладі у Коледжі підприємництва та торгівлі. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] був зроблений з огляду на те, що було встановлено, що мати не спілкується з дитиною, не бере участі у її житті. Висновок ґрунтується на відомостях отриманих у ході спілкування з дитиною, батьком, викладених безпосередньо у самій позовній заяві, відомостей щодо місця проживання, характеристики з навчального закладу, яку надав позивач. Безпосередньо із самими педагогами вони не спілкувались. На засідання комісії із захисту прав дитини запрошувалась [PERSON] , однак, вона не з`явилась, на ім`я міського голови подала заяву про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 28 серпня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання; до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучений орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, який зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті; виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської областізобов`язано надати до суду належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для надання висновку доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд установив, що позивач та відповідачка є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . (а.с. 7-14, 75). Мати дитини, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] . (а.с. 15-18). 19.08.2024 дочка сторін у справі [PERSON] звернулася до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав її матері [PERSON] . У пояснювальній записці датованій 12.08.2024 [PERSON] підтверджує факт непроживання її матері з нею та батьком, зазначає, що батько виховує та утримує її сам, з матір`ю вона не спілкується. (а.с. 80-80 на звороті). Відповідно до заяви [PERSON] від 19.08.2024, на ім`я Ніжинського міського голови, одержаної виконкомом Ніжинської міської ради 19.08.2024, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дочки [PERSON] (а.с. 73 на звороті). Відповідно до Акту про фактичне непроживання фізичної особи, дата якого не зазначена, [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , підтверджують факт непроживання [PERSON] , 1985 року народження за адресою [ADDRESS] , що засвідчили своїми підписами. (а.с.82). Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.09.2007, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] . (а.с. 75 на звороті). Як убачається із характеристики [PERSON] , виданої ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 16.07.2024 №02-21-1/3127, [PERSON] з 01.12.2023 навчається за дистанційною формою та є здобувачем освіти 9 класу. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дочки. Цікавиться її навчанням та поведінкою, відвідує онлайн консультації та вебінари для батьків. Постійно та стабільно тримає зв`язок із класною керівницею та вчителями. Прагне створити максимально комфортні умови для розвитку дитини. Зазначено, що вказана характеристика надана за місцем вимоги. (а.с. 77- на звороті). Згідно з Висновком виконавчого комітету про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 19.09.2024 №446 «Про розгляд матеріалів комісії з питань захисту прав дитини», вивчивши питання про участь [PERSON] у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Ніжинської міської ради, як орган опіки та піклування, встановив, що [PERSON] проживає окремо від своєї дитини, участі у вихованні та утриманні не приймає. Не телефонує, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини. Мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків; зарекомендувала себе з негативної сторони, оскільки, не приділяє уваги доньці, безвідповідально відноситься до батьківських обов`язків. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дитини та фактично займається процесом її виховання, навчання, розвитку та утримання. Комісією заслухано думку та проведено бесіду з неповнолітньою [PERSON] щодо позбавлення матері батьківських прав, та з`ясовано, що вона не заперечує. Питання надання висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, куди запрошувалась [PERSON] . Проте, на засідання вона не з`явилася. ЇЇ відсутність на засіданні комісії підтверджує її байдуже ставлення щодо виховання та утримання дитини. 19.08.2024 на ім`я міського голови надійшла письмова думка [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав. Враховуючи найкращі інтереси дитини, члени комісії дійшли висновку про те, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки. (а.с. 45-46). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 19 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини у тому числі від відсутності піклування чи недбалого поводження. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008, зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими та зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухиленні від виконання батьківських обов`язків наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що, зокрема, може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні, як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків. У цій справі позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо їх спільної неповнолітньої дочки посилаючись на те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема проявляючи повну бездіяльність щодо їх здійснення. Однак, він не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вказаних обставин. Докази долучені ним до позовної заяви підтверджують, що відповідачка є матір`ю [PERSON] та, що дитина зареєстрована разом з батьком. Вказані докази не дають можливості суду оцінити особистість відповідачки, встановити її винну поведінку та неможливість зміни її поведінки у кращу сторону. Тоді як доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. У постанові КЦС ВС від 2 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, зазначено, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Також, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки він недостатньо обґрунтований та поверхневий, по суті ґрунтується лише на поясненнях позивача та його дочки. При цьому будь яких заходів для з`ясування обставин та способу життя сім`ї відповідача орган опіки та піклування не вживав. Зокрема, надані органом опіки та піклування документи, що стали підставою для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд вважає неналежними доказами на підтвердження обставин, викладених у висновку. Так, позивач та неповнолітня дочка сторін стверджують, що відповідачка протягом останніх п`яти років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проживає з ними, не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям, навчанням, здоров`ям. Водночас суд вважає, що Акт про фактичне непроживання фізичної особи, є неналежним доказом, оскільки, хоча сусіди позивача і засвідчили, що відповідачка не проживає у його квартирі, однак період її непроживання не зазначений. Крім того, на самому акті відсутня дата його складання, не зазначено з якою метою був складений відповідний цей акт. У характеристиці [PERSON] , виданої ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 16.07.2024 №02-21-1/3127, ідеться лише про участь [PERSON] у навчальному процесі дочки. Водночас щодо матері будь-які відомості відсутні. Вказана характеристика видана до того як [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування із заявою про позбавлення її матері батьківських прав. У характеристиці не зазначено конкретну мету її надання, вказано, що вона видана за місцем вимоги. З огляду на зазначене, суд вважає, що вказаний документ не є належним доказом на підтвердження тих обставин, що [PERSON] не бере участі у навчальному процесі її дочки, оскільки не містить будь яких відомостей про це. Крім того, протягом останніх п`яти років [PERSON] навчалася і в іншому навчальному закладі, однак, орган опіки та піклування не досліджував питання участі матері у навчанні дочки під час її навчання у Ніжинській школі №15. Відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Заява відповідачки адресована до органу опіки та піклування, де вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для позитивного висновку про позбалення батьківських прав, у тому числі і підставою для задоволення позову, оскільки, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам. Такий висновок сформував КЦС ВС у своїй постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Висновок органу опіки та піклування сформований на підставі вказаних документів, а також пояснень позивача та [PERSON] , що підтвердила його представник у судовому засіданні, а тому, суд не може прийняти його до уваги при вирішення вказаного спору, з огляду на те, що він не ґрунтується на будь-яких інших доказах, які були б отримані з незацікавлених джерел. З урахуванням вищевказаних обставин, за відсутності будь якої іншої об`єктивної інформації про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, думка дитини [PERSON] не є вирішальною для суду при вирішення питання про позбавлення батьківських прав. Хоча вік дитини дозволяє їй зрозуміти суть цієї справи та висловити свою думку, однак, силу свого життєвого досвіду, вона не може у повній мірі усвідомити наслідки позбавлення її матері батьківських прав та розірвання сімейних зв`язків з нею. Тоді як в найкращих інтересах дитини є збереження її родинного зв`язку з матір`ю. Неявка відповідачки у судове засідання, також, не може слугувати підставою для безумовного висновку про її винну поведінку та байдуже ставлення до дочки. До того ж, поштові відправлення фактично не були вручені, а повернуті у зв`язку з відсутністю адресата. За відсутності інших доказів, суд не може опиратися лише на відомості отримані з пояснень позивача та самої дитини. З огляду на вищевикладене, сторона позивача не довела перед судом достатніми та переконливими доказами наявність виняткових обставин для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав, а тому, у задоволенні позову необхідно відмовити, Питання розподілу судових витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed