Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі ТОВ «ФК «Пінг-Понг») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 20 квітня 2021 року у особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Ражик О. Г. подав заявку на отримання кредиту № 1021773814, тим самим уклала договір про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000,00 грн. 29 липня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 05Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1021773814 від 20 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до нього, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №1021773814 від 20 квітня 2021 року. Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК«Пінг-Понг» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 28 490 грн. Зазначає, що відповідач не виконав умови договору щодо повернення кредиту, відтак у в`язку із набуттям права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2021 року у розмірі 28\~490, 00 грн, яка складається з 7\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20\~160,00 грн заборгованість за відсотками, 1\~330,00 грн заборгованість за комісією, та вирішити питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі витрат за надану правничу допомогу у розмірі 6\~000,00 грн. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 14 листопада 2024 року було скеровано запит на ім`я голови Березівської міської ради Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 25 листопада 2024 року відповіді зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26 листопада 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. В судове засідання 17 грудня 2024 року представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання 17 грудня 2024 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила. При цьому 17.12.2024 року від представника відповідача адвоката Гаврилович І. П. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2\~статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Доводи особи, яка подала письмові пояснення у справі У грудні 2024 року [PERSON] подала письмові пояснення до суду, у яких зазначила, що позовні вимоги не визнає. Вважає, що відсутні підстави для їх задоволення. При цьому не заперечує, що між нею та ТОВ «Мілоан» 20 квітня 2021 року укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого вона отримала кошти у розмірі 7\~000,00 грн. Вважає, що позивач сприяв штучному збільшенню заборгованості за кредитним договором, оскільки з моменту набуття права вимоги до моменту звернення до суду з цим позовом пройшло більше двох років. Посилається на необхідність зменшення заявленої до стягнення суми відсотків та відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Фактичні обставини справи 20 квітня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 1021773814,відповідно до якого [PERSON] отримала в борг 7\~000,00 грн на строк 330 днів, з процентною ставкою 2.00 відсотків за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування; стандартна ставка 5.00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування. Відповідно до платіжного доручення № 26919741 від 20 квітня 2021 року, 20 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] 7\~000,00 грн. 29 липня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 05Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1021773814 від 20 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до нього, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2021 року. Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу [PERSON] перед ТОВ «ФК«Пінг-Понг» становить 28\~490,00 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладення електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини інших електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2\~статті 76ЦПК України\~є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Судом враховано, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2024 року виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 26919741 від 20 квітня 2021 року. Зазначене підтверджується наданими представником відповідача письмовими поясненнями у справі. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала, у результаті чого заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, а саме заборгованості за кредитом становить 28 490, 00 грн, яка складається з 7 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20 160,00 грн заборгованість за відсотками, 1 330,00 грн заборгованість за комісією. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 29 липня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 05Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1021773814 від 20 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до нього, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2021 року. Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність заборгованості підтверджується долученими до матеріалів справи документами, зокрема витягом з додатку до договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29.07.2021 року, витягом з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано, позов підлягає задоволенню. При цьому аргументи, викладені у письмових поясненнях представника відповідача, не спростовують факт укладення відповідачем кредитного договору, отримання коштів за кредитним договором та наявність заборгованості за договором, оскільки відповідних доказів її погашення суду не надано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши позов в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, проаналізувавши зміст спірного договору, суд встановив, що договір про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2021 року містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується електронним підписом позивача про прийняття пропозиції укласти договір, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, те що на сьогоднішній день у відповідачки наявна кредитна заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «ФК «Пінг-Понг», до якого перейшло право вимоги до [PERSON] , про стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з останньої на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1021773814 від 20 квітня 2021 року у розмірі 28 490, 00 грн, яка складається з 7 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20 160,00 грн заборгованість за ввдсотками, 1 330,00 грн заборгованість за комісією. Щодо розподілу судових витрат Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи зазначене, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати за сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Щодо стягнення витрат понесених позивачем за надану професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., в цій частині суд відмовляє оскільки останнім не надано доказів проведення оплати за такі послуги. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.11.2024 року у справі № 161/629/23. На підставі викладеного,

Outcome: partial