Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

20.09.2023 позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2017 року по серпень 2023 року зі [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Білосарайка Першотравневого району Донецької області, який 12.06.2023 зник безвісти за особливих обставин. За змістом позовної заяви, позивачка не перебуває у шлюбі, зареєстрована у [ADDRESS] . З лютого 2017 року [PERSON] спільно проживала із [PERSON] однією сім`єю без укладення шлюбу за адресою: [ADDRESS] , який за вказаною адресою був офіційно зареєстрований та не перебував у шлюбі. За час спільного проживання пара мала спільний бюджет, зокрема, витрати, вела спільне господарство, займалась впорядкуванням будинку, ремонтувала його, придбавала предмети вжитку, техніку та меблі, одяг, крім того, спільно відпочивала. Піклуючись один про одного, як зазначено у позовній заяві, [PERSON] та [PERSON] фактично мали взаємні права та виконували обов`язки подружжя, шлюб не оформлювали за відсутності такої потреби. Враховуючи розмір доходу [PERSON] , позивачка також стверджує про те, що перебувала у нього на утриманні. [PERSON] має сина, відповідно, [PERSON] утримував і його. Разом з цим, позивачка несла витрати на комунальні послуги за адресою спільного проживання, [PERSON] допомагав їй матеріально, адже неодноразово переказував грошові кошти на її картковий рахунок в АТ «Універсал Банк». Крім того, [PERSON] здійснювала поповнення кредитної картки [PERSON] в АТ «ПУМБ». З вказаних підстав, оскільки їх відносини дійсно відповідали загальноприйнятним уявленням про шлюб, створеним на підставі любові, довіри та поваги один до одного, позивачка вважає свої вимоги обґрунтованими. Підставою для звернення до суду стало те, що 13.07.2022 [PERSON] призваний до складу Збройних Сил України. Тітка [PERSON] - [PERSON] (по материнській лінії, до укладення шлюбу мала прізвище « [PERSON] ») отримала сповіщення від 28.02.2023, з якого видно, що водій 1 відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки в/ч [NUMBER] старший солдат [PERSON] зник безвісти 16.12.2022 неподалік н.п. Білогорівка Луганської області під час виконання бойового наказу. За фактом зникнення безвісти [PERSON] СВ відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до ЄРДР за №120220820600001644 від 22.12.2022. На даний час відповідно до тверджень сторони позивача відповідачка постійно мешкає за межами України, батько [PERSON] - [PERSON] - на тимчасово окупованій території, матір [PERSON] - на території держави-агресора РФ. Відповідно, встановлення даного факту необхідно позивачці для забезпечення її участі під час розгляду кримінального провадження, пред`явлення цивільного позову, вчинення дій, спрямованих на розшук [PERSON] . Позивачка наголошує, що не має на меті отримувати одноразову грошову допомогу від держави у зв`язку із зазначеними обставинами, адже [PERSON] перебуває в статусі зниклого безвісти. Враховуючи наведене, із посиланням на ст.2,3 СК України, положення Постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про спадкування», адже в позасудовому порядку захист прав позивачки неможливий, [PERSON] просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, визначено строк для подання учасниками справи заяв по суті справи. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 22.02.2024 клопотання позивачки [PERSON] про вікладення підготовчого засідання задоволено. Продовжено строк підготовчого провадження у цивільній справі до 23.03.2024. Залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановлено відкласти підготовче засідання та здійснити виклик третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.6 ст.53 ЦПК України роз`яснено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені ст.43 цього Кодексу. Роз`яснено третім особам згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали. Крім того, вказаною ухвалою суду в порядку витребування доказів зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надати до суду відомості про перетин державного кордону України - [PERSON] за останні десять років по час надання відповіді - з 22.02.2014 по час надання відповіді. Ухвалою суду від 20.03.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у разі наявності надати до суду засвідчені витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а саме, актових записів про шлюб та/або розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Білосарайка Першотравневого району Донецької області, РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 16.04.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у разі наявності засвідчений витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а саме: 1) актових записів про шлюб та/або розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Білосарайка Першотравневого району Донецької області, РНОКПП [NUMBER] ; 2) актових записів про народження, де [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Білосарайка Першотравневого району Донецької області, РНОКПП [NUMBER] , зазначений у графі «Батько». Підготовче засідання відкладено. Ухвала суду скерована для виконання, проте жодних відомостей до справи не надходило. Визначений порядок розгляду справи та досліджені докази зумовили висновок суду про відсутність потреби подальшого відкладення розгляду задля виконання ухвали. Ухвалою суду від 29.05.2024 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] під час розгляду справи 17.12.2024 присутня не була, скерувала до суду заяву, вх.№ від 28.10.2024, за змістом якої просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Разом з цим, під час розгляду справи по суті в попередніх судових засіданнях [PERSON] висловилась на користь підтримки позовної вимоги, просила задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того, судом відповідно до визначеного порядку дослідження доказів в присутності позивачки здійснено допит свідків з боку позивача. 16.05.2024 до суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - представника Міністерства оборони України, за змістом яких представник просить провести розгляд справи за його відсутності, зауважує, що встановлення факту, про який просить позивачка, буде мати наслідком наявність підстав для отримання [PERSON] соціальних пільг та допомог, грошового забезпечення у зв`язку зі статусом військовослужбовця [PERSON] як особи, що зникла безвісно. На переконання представника, показання свідків та спільні фотокартки не можуть бути єдиними доказами на користь факту спільного проживання. 05.06.2024 до суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - представника в/ч [NUMBER] МОУ, за змістом яких прийнято рішення відповідно до п.6 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» про здійснення нарахування та виплату грошового забезпечення членам сім`ї старшого солдата [PERSON] , при цьому, статус безвісно зниклої особи військовою частиною визнається (наказ командира від 17.12.2022). Крім того, відповідно до доводів третьої особи, у разі встановлення факту загибелі позивачка матиме право й на інші виплати згідно з п.4 ст.16 вказаного нормативно-правового акта. У поясненнях наголошено із наведенням приписів ст.51 ЦПК України, що [PERSON] не є особою, яка має право на виплати, відповідно, не є належним відповідачем у даній справі. Потенційно ними можуть бути мати військовослужбовця [PERSON] , батько [PERSON] , донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження здійснений Селидівським відділом РАЦС. Крім того, відповідачем має бути власне [PERSON] , оскільки рішення у даній справі має безпосередній вплив для його прав та обов`язків. У поясненнях наголошено, що відповідачка [PERSON] уповноважила (відповідно до довіреності, що посвідчена в нотаріальному порядку) [PERSON] діяти з метою захисту та реалізації законних прав та інтересів зниклого безвісті [PERSON] , що ставить під сумнів реальність спору між сторонами у справі, з урахуванням того, що [PERSON] визначена саме в статусі відповідача. Відповідно, у зв`язку із неналежним суб`єктним складом, а також необґрунтованістю підстав для звернення до суду, представник третьої особи вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Згідно з заявою, скерованою 18.06.2024, представник військової частини [NUMBER] просить проводити розгляд справи за його відсутності, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] під час розгляду справи 04.07.2024 просила відкласти судове засідання для ознайомлення із матеріалами справи. Згідно з заявою, вх.№ від 09.07.2024, поданою після ознайомлення із матеріалами справи, [PERSON] просить розглядати справу, без уточнення в якому порядку - за її явки, або за її відсутності, що враховується судом під час розгляду. Також за змістом заяви відповідачка визнає позов в повному обсязі на зазначених в позовній заяві обставинах, про наслідки визнання та їх розуміння у заяві не зазначено. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зміст заяви, пояснення третіх осіб, визнання відповідачем позову, на переконання суду, суперечить закону, порушує права та інтереси інших осіб, зокрема, батьків [PERSON] , МОУ та в/ч [NUMBER] , тому судом постановлено ухвалу (перед постановленням заочного порядку розгляду справи, за участі позивачки) про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем і продовжено судовий розгляд згідно з приписами ч.4 ст.206 ЦПК України. Судом також не встановлено підстав для закриття провадження у справі за відсутності предмета спору відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, враховуючи зміст позовної заяви, доводи позивачки та третіх осіб (у письмових поясненнях), адже предмет спору є значно ширшим, ніж про це стверджує [PERSON] , тому суд вважає за доцільне розглянути справу по суті позовних вимоги. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено. Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. Суд також наголошує, що за приписами ч.5 ст.240 ЦПК України у випадку відкладення розгляду справи під час її розгляду по суті суд може почати розгляд справи по суті спочатку. Так, відповідачка протягом розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та належним чином, достеменно обізнана із провадженням справи в суді, висловила свою думку щодо позовних вимог, проте відзиву не скерувала. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачем не подано, про причини своєї неявки [PERSON] суд в належний спосіб не повідомила, заяв по суті справи (відзиву) не подала, проте це є правом відповідача відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку [PERSON] , дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Відповідну ухвалу суду постановлено 02.09.2024, з урахуванням думки позивачки під час проведення судового засідання за її участі. Заперечень стороною позивача не висловлено. В даному судовому засіданні оголошено перерву. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд відмовив позивачці [PERSON] у допиті свідка [PERSON] відповідно до ч.1 ст.219 ЦПК України, оскільки вказана особа була присутня під час початку розгляду справи по суті в залі судових засідань 04.07.2024, про що зазначено в протоколі судового засідання (був вільний слухач), разом з цим, під час пред`явлення позовної заяви свідок [PERSON] не включена позивачкою до переліку осіб, допит яких вона просила здійснити. Позивачка уточнила перелік осіб для допиту 25.09.2024 (заява про виклик свідків). За вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду справи, враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для їх належного повідомлення. Розглянувши позовну заяву та письмові пояснення третіх осіб, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення позивачки та здійснивши допит свідків, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 26.05.2001, що видно з даних паспорта громадянина України [NUMBER] , зареєстрована у [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00015047239 від 13.02.2015, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько дитини - [PERSON] . Відомості про батька зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.05.2003, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Білосарайка Першотравневого району Донецької області, з 24.04.2017 зареєстрований у [ADDRESS] . Тотожні дані наведені у витягу з Реєстру територіальної громади №2023/003677916 від 12.05.2023, доданого до позовної заяви, та від 22.02.2024 на електронний запит судді. Батьками [PERSON] відповідно до даних засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Мелекінською сільською радою Першотравневого району Донецької області 30.07.1986, є « [PERSON] » та « [PERSON] », актовий запис №13 від 30.07.1986. Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджено копіями свідоцтв про народження [NUMBER] від 23.02.1971 та [NUMBER] від 10.04.1962. [PERSON] після укладення шлюбу 16.11.1985 змінила прізвище на « [PERSON] » (витяг №00014505876 від 26.09.2014). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11.07.1994 шлюб між подружжям розірваний (актовий запис №48 від 11.07.1994). Доказів зміни прізвища [PERSON] на « [PERSON] » матеріали справи не містять. Відповідно до акта від 12.05.2023, складеного комісією КП «Запоріжремсервіс», 12.05.2023 проведено обстеження квартири за місцем реєстрації [PERSON] на предмет фактичного проживання в ній мешканців, зі слів сусідів [PERSON] дійсно мешкає у [ADDRESS] з 2017 року по теперішній час. Акт засвідчений підписами завідувача сектором та бухгалтера. Доказів перебування [PERSON] у шлюбі та/або його розірвання матеріали справи не містять. 16.04.2024 на виконання ухвали суду від 20.03.2024 до справи за вх. №13008/24 надійшла відповідь начальника відділу ДРАЦС у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за змістом якої проведено перевірку наявності актових записів про шлюб, розірвання шлюбу по місту Запоріжжю та Запорізькій області, вказаною перевіркою актових записів на ім`я [PERSON] не виявлено. Ухвала суду про витребування доказів щодо надання копій актового запису про шлюб, його розірвання та про народження із зазначенням даних [PERSON] з непідтверджених причин залишена Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без виконання протягом тривалого часу, не дивлячи на її неодноразове надіслання (з 16.04.2024). Разом з цим, за даними ЄДРСР ухвалою Селидівського міського суду Донецької області у справі №2-1551-2010 від 19.05.2010 під час провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 18.10.2008 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину. Суд постановив надати [PERSON] та [PERSON] строк для примирення два місяця. Розгляд справи призначений на 06.09.2010 (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/9460242). Дата набрання ухвалою законної сили відсутня, рішення у справі в ЄДРСР не опубліковано. Крім того, за даними ЄДРСР, відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області у цивільній справі №242/3585/16-ц, пр.2-о/242/378/16 від 09.08.2016, заяву [PERSON] , заінтересована особа - територіальна громада Селидівської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою, задоволено. Згідно з вказаним рішенням (описова частина) [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . Від шлюбу мають малолітню дитину. Для виїзду дитини на оздоровлення потрібен дозвіл батька, але з 2014 р. місце його перебування невідоме. Просила визнати безвісно відсутнім [PERSON] , [INFO] , уродженця Першотравневого району с.Білосарайська Донецької області. Так, судом визнано безвісно відсутнім [PERSON] , [INFO] , уродженця Першотравневого району с.Білосарайська Донецької області. (веб-посилання на текст судового рішення https://reyestr.court.gov.ua/Review/59532660). Рішення суду набрало законної сили 22.08.2016 та відповідно до ст.45 ЦК України не скасовано. Разом з цим, відповідно до довідки у засвідченій копії командира в/ч [NUMBER] №267 від 15.09.2022, старший солдат [PERSON] з 13.07.2022 по час надання довідки перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині. Судом також досліджений витяг з наказу командира в/ч. [NUMBER] МОУ №193 від 13.07.2022, яким [PERSON] зараховано до списків особового складу частини. 17.12.2022 на ім`я [PERSON] від в/ч [NUMBER] МОУ надійшло повідомлення начальника штабу за №694/4521, яким сповіщено, що [PERSON] , призваний за мобілізацією, виявив стійкість та мужність, під час виконання бойового завдання 16.12.2022 приблизно о 04-00 годині в районі н.п. Білогорівка Луганської області зник безвісно. Повторне сповіщення датовано 28.02.2023 за №986 на ім`я « [PERSON] ». З 21.12.2022 ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12022082060001644 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за заявою [PERSON] від 21.12.2022 за фактом зникнення безвісти її племінника [PERSON] , [INFO] , який проходить військову службу, останній раз на зв`язку був 30.11.2022. Відомості про [PERSON] за повідомленням вказаного відділу поліції внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (витяг №20230615-634 від 15.06.2023), наданий на запит [PERSON] , дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин - 12.06.2023. Крім того, [PERSON] уповноважила (довіреність посвідчена в нотаріальному порядку приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. за р.№682 від 30.12.2022) [PERSON] та [PERSON] діяти з метою захисту та реалізації будь-яких законних прав та інтересів зниклого безвісті [PERSON] , довіреність видана строком на 3 роки. Судом також встановлено, що [PERSON] має розрахунковий рахунок в АТ «Універсал банк» (довідка від 28.04.2023, статус картки на дату видачі довідки - активна. Разом з цим, серед доказів, долучених у додатках до позовної заяви, наявні квитанції про сплату від 06.05.2020, 26.09.2021, 22.07.2021, 23.07.2021 з рахунка, відкритого в АТ «Універсал Банк» за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , від імені [PERSON] . Відповідність реквізитів рахунка платника відповідно до реквізитів рахунка [PERSON] з наданих доказів не видається за можливе встановити, адже повні дані відсутні. Виписка по рахунку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» від 26.07.2023 та 27.07.2023 не свідчить про її належність доказів до предмета доказування, адже з перелічених у ній сплат за надані житлово-комунальні послуги встановити адресу надання послуг не видається за можливе. Разом з цим, враховуючи доведеність реквізитів розрахункового рахунка позивачки в АТ КБ «Приватбанк» можна дійти висновку про сплату нею за житлово-комунальні послуги за адресою квартири, розташованої у [ADDRESS] , а саме: 14.02.2018, 26.09.2022, 29.01.2023, 30.03.2023, 20.04.2023, 27.04.2023, 31.05.2023 від імені [PERSON] . Докази щодо розміру доходу, подані стороною позивача, як [PERSON] , так і [PERSON] , а також докази щодо місць працевлаштування [PERSON] , виписка по кредитній картці в АТ «ПУМБ», а також довідка АТ «Державний ощадний банк України», на переконання суду, також не є належними доказами у даній справі відносно предмета доказування, адже вимоги про перебування на утриманні не заявлено. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 29.05.2023, [PERSON] на рахунок [PERSON] 23.09.2022 перераховано грошові кошти шістьма окремими платежами, загальною сумою 44 639,34 гривень. Суд також не приймає докази придбання кутка «Мілана» на користь факту наявності спільних витрат [PERSON] та [PERSON] , із врахуванням положень ст.79-80 ЦПК України, якими врегульовано, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом з цим, в акті про прийом-передачу від 18.08.2021 металопластикових конструкцій у відповідній графі проставлений підпис [PERSON] , адреса об`єкта відповідає адресі реєстрації [PERSON] . Крім того, у договорі купівлі-продажу товару у ФОП [PERSON] 29.10.2020 (міжкімнатних дверей) [PERSON] у реквізитах покупця зазначила адресу реєстрації [PERSON] . Згідно з наданими копіями електронного доказу - залізничних квитків АТ «Укрзалізниця», [PERSON] та [PERSON] 11.07.2021 разом прямували з м. Маріуполь до м. Запоріжжя, що узгоджується із показами свідка [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , допитана судом 02.09.2024, показала суду, що працює разом з [PERSON] на підприємстві. [PERSON] протягом певного періоду часу, орієнтовно з 2015 року, також працював разом зі свідком, де і познайомився із позивачкою. Стосунки вказаних осіб розпочались орієнтовно з лютого 2016 року, вони залишались один у одного. Дитина позивачки мешкала окремо із бабусею. Під час огляду наданих позивачкою фотознімків свідок чітко назвала і позивачку, і [PERSON] , показала, де зроблені ці фотографії, зокрема, у м. Бердянськ та м. Маріуполь (де мешкав батько [PERSON] ), у вказаних містах вони були на спільному відпочинку під час відпусток у 2019-2020 роках. Також свідок показала, що позивачка та [PERSON] спільно робили ремонт у квартирі по [ADDRESS] . В гостях у них свідок не була, час початку спільного проживання чітко їй не відомий. Свідок наголосила, що зовні було видно, що вказані особи перебувають у близьких стосунках. Свідку також відомо, що [PERSON] призваний до лав ЗСУ, проходив службу під Донецьком. Востаннє виходив на зв`язок 01.12.2022, зник безвісно у 20-тих числах грудня 2022 року. На даний час [PERSON] мешкає в квартирі [PERSON] , позбавлена інформації про його долю. Батько [PERSON] мешкає у м. Маріуполі, відвідував м. Запоріжжя приблизно за 2 місяці до того, як зник [PERSON] . В той час був потужний обстріл міста державою-агресором. Матір [PERSON] , як відомо свідку, мешкає у РФ. Батьки [PERSON] розлучені. Свідок [PERSON] , допитаний судом 25.10.2024, показав, що зареєстрований на території Донецької області, разом зі [PERSON] з 2013 року по 2016 рік працював на шахті «Росія», перейменованої на шахту ім. Котляревського у Новоградівці Донецької області на 1 ділянці. Наразі вона не функціонує. Раніше [PERSON] був одружений, має доньку. Дружина мешкала в м.Селидове Донецької області, свідок із нею не знайомий. Про існування рішення суду, яким [PERSON] визнано безвісно відсутнім, свідку нічого не відомо. Приблизно у 2015 році свідок після травми перебував у м.Запоріжжя на реабілітації. В м.Запоріжжі мешкають й батьки [PERSON] . Так, він випадково зустрів [PERSON] та на його прохання відвіз його до тітки, яка мешкала по [ADDRESS] , її дані не пам`ятає та тітку ніколи не бачив. Саме до тітки переїхав жити [PERSON] , коли у 2016 році звільнився з шахти. Через деякий час [PERSON] телефонував свідкові, повідомивши, що придбав квартиру у м. Запоріжжі, а також працевлаштувався на приватному підприємстві, що розташоване по Симферопольському шосе. Свідок показав, що з літа 2017 року [PERSON] мешкав разом із [PERSON] . Востаннє [PERSON] розмовляв із ним у грудні 2022 року, крім того, [PERSON] , як відомо свідку, був на обліку в службі зайнятості, тому й був призваний, після початку повномасштабного вторгнення. Судом досліджено відмову [INFO] від 11.01.2024 [PERSON] щодо надання відомостей про [PERSON] за відсутності підтвердження родинних зв`язків, а також відмову щодо надання документів, які стосуються [PERSON] , про яку позивачці повідомлено в/ч [NUMBER] МОУ у відповіді від 17.01.2024. За даними відповіді Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти з особливих обставин МВС України від 04.10.2024, станом на час надання відповіді місцезнаходження [PERSON] не встановлено, досудове розслідування триває, його оголошено в розшук як безвісти зниклого. За інформацією ДП «Український національний центр розбудови миру», підтвердження перебування у полоні [PERSON] від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста відсутнє. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного цивільного та сімейного законодавства. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Ч.9,10 ст.7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення. Відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на вільний вибір місця проживання (ст.270 ЦК України). За змістом ч.2 ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до 1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Крім того, згідно з ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За приписами ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Так, позивачка, звертаючись до суду, стверджує про порушення її права на отримання інформації щодо долі [PERSON] , який є безвісно зниклим у зв`язку із несенням військової служби. Ч.5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Ч.1 ст.46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За приписами ч.6 ст.9 вказаного нормативно-правового акта за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі наведеного суд дійшов висновку про те, що й підстави звернення до суду, не дивлячись на доводи сторони позивача, й і правові наслідки задоволення даного позову є значно ширшими, ніж захист права на інформацію, з урахуванням наведеного змісту ч.6 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також рішення військової частини про нарахування і виплату грошового забезпечення членам сім`ї [PERSON] , яке відповідно до пояснень третьої особи наразі прийнято, адже статус безвісно зниклої особи військовою частиною визнається та належним чином підтверджений. Задоволення позовних вимог та встановлення факту спільного проживання вказаної особи із [PERSON] протягом п`яти років матиме безпосереднє значення й для батьків [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , доньки [PERSON] , [INFO] , інформація про яку наявна у військовій частині за місцем несення служби [PERSON] , а саме в контексті реалізації їх спадкових прав в разі загибелі військовослужбовця. Слід зауважити, що особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук. Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Так правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин врегульований Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин". Відповідно до п.1 ч.2 вказаного Закону близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. За приписами ч.1,2 ст.5 Закону особа, зникла безвісти за особливих обставин, має всі права, гарантовані Конституцією та законами України, а також має право на всебічне розслідування обставин її зникнення та встановлення її місцеперебування. Держава зобов`язана вжити всіх можливих заходів для розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом, або оголошення її померлою відповідно до законодавства. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи. Крім того, за загальним правилом при визнанні фізичної особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у даний час є неможливим, причому вказана презумпція має спростовний характер. Тому, на переконання суду, задоволення рішення у спосіб, визначений позивачкою, матиме значення й власне для [PERSON] , який не втратив цивільної правоздатності у зв`язку із статусом безвісно зниклої особи. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16, постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц). Разом з тим визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)). На підставі наведеного, суд дійшов висновку про пред`явлення даного позову до неналежного відповідача - тітки [PERSON] [PERSON] , інтересів та прав якої не стосуються заявлені позовні вимоги. Залученим до суб`єктного складу справи, окрім перелічених вище осіб, має бути і Міністерство оборони України, як спеціально уповноважений суб`єкт на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975. Окремо суд наголошує, що наразі рішення суду про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, ухвалене 09.08.2016, в порядку ст.45 ЦК України не скасовано, що потребує окремого судового розгляду. Так, за приписами ст.45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Щодо доведеності факту, що безумовно має юридичне значення для позивачки, а також визначення періоду спільного проживання [PERSON] і [PERSON] , враховуючи висновки суду щодо неналежного складу учасників справи, суд не вбачає за необхідне аналізувати наявні докази, подані стороною позивача та зібрані судом, адже за даних обставин встановлення факту, про який просить [PERSON] в межах цієї справи унеможливлене. Разом з цим, слід зауважити, що період спільного проживання має бути визначений із урахуванням дати призову на військову службу [PERSON] , періодів його відсутності на військовій службі (наприклад, у зв`язку із відпусткою, лікарняним тощо), а також дати зникнення безвісти. За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed