Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

12 липня 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Палій Є.А., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку вказаної квартири. В обґрунтування позову посилається на те, що позивача на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частини спірної квартири, а відповідачу 1/3 частка. Позивач без згоди іншого співвласника не має можливості вчиняти будь-які дії по розпорядженню належною їй частиною квартири, спільне користування сторін квартирою неможливе. [PERSON] з 2015 року за адресою: [ADDRESS] не проживає, оскільки виїхав на постійне місце проживання до РФ, квартирою не цікавиться, не бере участі в її утриманні, жодного разу не сплачував комунальні послуги. Крім того, [PERSON] отримав громадянство РФ. У свою чергу позивач користується та утримує квартиру, зокрема самостійно сплачує усі комунальні послуги, забезпечує її схоронність. Отже, позивач вважає, що частка відповідача у спільній частковій власності на квартиру є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння квартирою неможливе, відповідач не мешкає в цій квартирі, припинення права його власності на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки відповідач є громадянином країни агресора, тривалий час не користується квартирує, і не планує цього, інтересу до квартири не проявляє, при цьому позивачем внесено на депозитний рахунок суду визначену відповідно до Звіту про оцінку вартість частки у розмірі 154\~776,67 грн, тобто відповідач отримає справедливу компенсацію вартості його частки. Ухвалою судді від 01 серпня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано докази, відкладено підготовче засідання на 10 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано докази, підготовче засідання відкладено на 12 листопада 2024 року. 12 листопада 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29 листопада 2024 року. Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року відкладено судовий розгляд на 18 грудня 2024 року через неявку сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Палій Є.А. в судове засідання не з`явилася, надала письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, прийняти рішення за наявними в справі матеріалами. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився до суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , після одруження 09 березня 2002 року, вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, одруження (а.с. 118, 119). Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради видане згідно з розпорядженням № Ж 849 від 09.07.2007 Свідоцтво № Ж 1477 про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної часткової спільної власності в рівних долях по 1/3 частці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що також свідчить і Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.10.2007 (а.с. 13-14). [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яку успадкувала [PERSON] з урахуванням 2/3 часток від яких відмовилися чоловік померлої [PERSON] та син померлої [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 14.02.2017 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2017 (а.с. 15, 16, 17). [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яку успадкувала [PERSON] з урахуванням 1/2 частки у спадщині від якої відмовився син померлого [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 08.02.2022 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2022 (а.с. 18, 19, 20). Згідно з копією Акту складеного 06.07.2024 мешканцями будинку [ADDRESS] , з липня 2021 року і по сьогоднішній час за квартирою [ADDRESS] наглядала [PERSON] , [PERSON] не проживає в цій квартирі більше 10 років і з липня 2021 року в ній не з`являвся (а.с. 29). Відповідно до Звіту про оцінку, проведену ПП «Персей», яке є суб`єктом оціночної діяльності з відповідним сертифікатом ФДМУ № 166/2022 від 03.05.2022, станом на 25.06.2024 ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 464\~330 грн без ПДВ, ринкова вартість 1/3 частки цієї квартири становить 154\~776,67 грн (а.с. 30-51). Також, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, зареєстрований з 31.08.1993 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , подання про втрату громадянства України стосовно [PERSON] не ініціювалися, він документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , який виданий 12.09.2008 органом 1224 строком дії до 12.09.2018 (а.с. 57, 103, 109). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що [PERSON] [INFO] , відмовився від спадкування спадщини після смерті його батька [PERSON] на користь [PERSON] , про що надав нотаріально посвідчену заяву від 08.12.2021 (а.с. 127). З вказаної заяви вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має громадянство РФ, та документований паспортом [NUMBER] , виданим «МП № 5 міжрайонного ОУФМС Росії по Московській області в міському поселенні Одінцово 21 жовтня 2015 року» та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 127). Отже, як встановлено судом, позивачу [PERSON] , [INFO] , належить на праві приватної власності 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] належить 1/3 частка вказаної квартири. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)\~частка є незначною і не може бути виділена в натурі;\~2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17, у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц, від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21. Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі\~№ 750/11178/17 зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21 дійшов висновку, що право відповідача на частку у спільному майні підлягає припиненню за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на таку частку. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалась на положення статті 365 ЦК України та просила, зокрема припинити право власності відповідача на 1/3 частку спірної квартири, стягнувши з неї на користь відповідача вартість цієї частки. Як на обґрунтування підстав позову посилалась на те, що частка відповідача у спільному майні є незначною, виділ такої частки у натурі є неможливий, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам останнього. Як вбачається з копії технічного паспорту (а.с. 131), спірна трикімнатна квартира розташована у багатоквартирному дев`ятиповерховому житловому будинку на третьому поверсі, а отже не може бути поділена між співвласниками в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись, як окремі квартири. Так, відповідно до технічного паспорту квартира загальною площею 63,0 кв.м складається з трьох кімнат жилою площею 43,3 кв.м, у тому числі, одна кімната 18,0 кв. м, друга 12,8 кв. м, третя кімната 12,5 кв.м. Із урахуванням часток сторін позивачці належить 42 кв. м загальної площі та 28,9 кв. м жилої площі, а відповідачу 21 кв. м. загальної площі та\~\~14,4 кв. м жилої площі. Таким чином, належна відповідачу частка є незначною та виділити в натурі її неможливо. Грошову компенсацію за 1/3 частку вказаної квартири в розмірі 154\~776,67 грн позивач внесла на депозитний рахунок суду. Крім того, враховуючи, що відповідач після смерті інших співвласників свідомо відмовився від спадкування своїх часток у спадщині на користь позивача, розуміючи, що він зменшує свою частку власності у спірній квартирі порівняно з іншим спадкоємцем, а отже відсутні підстави вважати, що за вказаних обставин, припинення права власності відповідача на 1/3 частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що належна відповідачу частка є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим з огляду на відсутність відповідача в межах країни тривалий час, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, з огляду на факт попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному нерухомому майні, що не порушить його гарантоване Конституцією право власності, суд приходить до висновку про наявність визначених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника позивача. Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права). Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків. Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved