Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У серпні 2024 року представник позивача адвокат Кузнецов А. С., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою та свої вимоги мотивує тим, що рішенням Зарічного районного суду м.Суми по справі № 591/972/23 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку) , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 8 лютого 2023 року до досягнення дітьми повноліття на користь матері [PERSON] . Однак, донька сторін - [PERSON] з 01.07.2024 року по теперішній час проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні, а мати дитини виїхала з молодшою донькою за межі України. Зважаючи, що на те, що донька з 01.07.2024 року припинила проживати з матір`ю, стягнення на користь матері аліментів на доньку після 01.07.2024 р. суперечить цільовому призначенню аліментів , за рахунок яких утримується дитина, а тому стягнення аліментів на [PERSON] має бути припиненим. Оскільки одна дитина проживає з матір`ю, а інша з батьком, наявні підстави для стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить суд звільнити від сплати аліментів за рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/972/23 від 14 березня 2023 року [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з 01.07.2024 р., змінивши стягнення аліментів за рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/972/23 від 14 березня 2023 року та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь [PERSON] починаючи з 01.07.2024 р.; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.07.2024 р. на користь [PERSON] . У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач посилається на те, що спільна донька [PERSON] проживає разом з позивачем з 01.07.2024 року у зв`язку з виїздом за кордон відповідача разом з молодшою донькою. Дійсно, відповідач виїхала за кордон з молодшою дитиною на початку серпня 2024 року Тому, обставини того, що протягом липня 2024 року донька сторін - [PERSON] проживала постійно з батьком та перебувала на його утриманні не відповідає дійсності. Після фактичного виїзду відповідача за кордон, дійсно, старша донька тимчасово проживає з позивачем, дитина не має наміру проживати з батьком постійно. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування ст. 197 СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 477/1165/20, від 03.02.2021 у справі № 125/2525/18, від 26.12.2019 у справі № 219/6287/17, від 26.09.2019 у справі № 760/32225/18, від 27.02.2019 у справі № 307/1186/17. Частково погоджується з доводами позивача про те, що право на аліменти має саме той з батьків, з ким проживає дитина. Разом з тим, звертає увагу, що в даному контексті поняття «місце проживання дитини» не може враховуватись формально. Зазвичай, мається на увазі постійне місце проживання дитини, тобто місце проживання з тим з батьків, з яким воно погоджене між батьками або визначене рішенням суду, або обрано дитиною самостійно при досягненні 14 років. Натомість в справі, що є предметом розгляду, вбачається, що донька [PERSON] не виявляла бажання постійно жити з відповідачем, таке спільне проживання має короткостроковий тимчасовий характер, що не є підставою для припинення стягнення аліментів. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач не використовує кошти (аліменти) на утримання дитини. Тим більш, з серпня 2024 року позивач не сплачує аліменти на утримання старшої доньки. В свою чергу відповідач, кошти на утримання доньки залишила своїм батькам, які безпосередньо дитини ці кошти передають. Тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. В письмових поясненнях представник відповідача також зазначала, що на дату судового засідання 04.12.2024 року аліменти на утримання обох доньок були сплачені лише по травень 2024 року, частково (в с умі 2288,59 грн.) сплачені аліменти за червень 2024 року. 11 грудня 2024 року на картковий рахунок відповідача надійшло зарахування аліментів в сумі 13750,00 грн., які фактично погашаються заборгованість зі сплати аліментів за три місяці. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав, зазначених в позовній заяві, просили задовольнити. Додатково пояснили, що старша донька сторін з початку липня переїхала до тата, оскільки мати з молодшою донькою мали намір виїхати за межі України, старша донька не бажала виїжджати. Наразі донька проживає разом із позивачем, він її повністю утримує. [PERSON] ще не визначилась остаточно із планами на майбутнє, тому вагається де у подальшому буде жити після закінчення 11 класу школи. У липні серпні 2024 року донька їздила до Польщи на 2 тижні, періодично їздила до бабусі та дідуся у село. З вересня 2024 року постійно проживає із позивачем Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що у липні 2024 року донька не проживала постійно із позивачем, багато часу проводила у матері до її відїзду, а також їздила у село до бабусі та дідуся. У серпні 2024 року два тижні була у польщі, гроші на поїздку давали і мати і батько. З вересня 2024 року дитина проживає у батька, однак мати бере участь у її утриманні, надаючи гроші своїм батькам, які потім передають їх [PERSON] . Остаточне рішення про проживання з батьком дитина не прийняла, проживання з позивачем носить тимчасовий характер, тому недоцільно змінювати порядок стягнення аліментів. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 01 листопада 2024 року. Ухвалою суду від 01.11.2024 року витребувано докази у справі, розгляд справи відкладено до 04.12.2024 року . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року, який рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 13.03.2023 у справі № 591/972/23 (а.с.6-7). Мають спільних дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 13.03.2024 року у справі №591/972/23 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання донько [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 лютого 2023 року до досягнення дітьми повноліття на користь матері [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] 08 серпня 2024 року виїхала за межі України (а.с.29). Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 01.11.2024 року [PERSON] 08.08.2024 року виїхала з території України, [PERSON] 11.08.2024 року виїхала ,а 27.08.2024 року в`їхала на територію України, [PERSON] 08.08.2024 року виїхала за межі території України (а.с.41). Згідно скріншоту 11.12.2024 року на картковий рахунок відповідача Зарічним ВДВС в м.Суми зараховано кошти в сумі 13750,00 грн. за виконавчим листом № 591/972/23 (а.с.50). Під час судового засідання позивачем було заявлено клопотання про допит доньки сторін [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що проживає з батьком, переїхала до нього на початку липня. В серпні їздила до Польщі. Мама виїхала за кордон. Навчається у 11 класі і наразі ще не вирішила, чи буде поступати у вищий навчальний заклад і де планує проживати після закінчення школи. Думає чи їхати до мами чи залишитися в Україні. Пояснила також, що у липні 2024 року перевезла свої речі до батька та вирішила проживати з ним, однак у липні 2024 року також і ходила ночувати до матері (до трьох днів на тиждень). Після того, як переїхала до батька, він забезпечує її. Бабуся з дідусем (батьки матері) дають інколи їй гроші. У серпні 2024 року їздила до Пошльщі. Гроші давав тато, яку саме суму витратила не знає, бо у неї була підключена його банківська картка, якою користувалася. Також гроші на поїздку давали бабуся і дідусь, як подарунок на день народження. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні пояснив, що є братом позивача. З липня 2024 року [PERSON] живе з батьком і перебуває на його утриманні. 29 червня 2024 року заїхала, він допомагав перевозити доньку. Мати дитини в`їхала за кордон, а [PERSON] переїхала до батька. Доньку утримує батько, про маму з [PERSON] свідок не спілкувався. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила, що є співмешканкою [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] проживає з ними з кінця червня 2024 року-перших чисел липня 2024 року. До цього приходила в готі. Мати дитини поїхала за кордон, дитина пішла жити до батька. До батьків [PERSON] їздила в село два рази на канікулах тиждень і до цього на 2-3 дні їздила. Гроші доньці дає батько, щоб давали гроші дід чи баба - не чула. Згідно із ч. 1\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~197\~СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З наведених норм вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] проживає з батьком, а не матір`ю, на користь якої стягуються з батька аліменти на її утримання. На переконання суду вказані обставини є істотними для вирішення питання щодо звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання доньки. Стосовно періоду, з якого позивача слід звільнити від сплати аліментів, суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перетнула кордон 08.08.2024 року, тобто з м.Суми вона виїхала не пізніше 07.08.2024 року. До цього часу за поясненнями сторін, свідків, у тому числі дитини, [PERSON] проживала переважно з батьком, але також їздила до мами (за поясненнями [PERSON] по три дні на тиждень), була певний період у баби та діда. Достовірно, поза розумним сумнівом, встановлено проживання [PERSON] з батьком з 07.08.2024 року та перебування з цього періоду доньки [PERSON] на його утриманні. Тому саме з цієї дати - 07.08.2024 року, а не з 01.07.2024 року позивач підлягає звільненню від сплати на користь відповідачки аліментів на утримання доньки [PERSON] . Тому позовна вимога в частині звільнення від сплати аліментів в цій частині підлягає частковому задоволенню. Як було зазначено вище, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2024 року у справі №591/972/23 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 лютого 2023 року до досягнення дітьми повноліття на користь матері [PERSON] . Враховуючи звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання [PERSON] , слід змінити розмір стягнення аліментів за цим рішенням та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання молодшої доньки [PERSON] в розмірі частини його доходів, починаючи стягнення з дати звільнення його від сплати аліментів на утримання [PERSON] 07.08.2024 На переконання суду даним рішенням не будуть порушуватися інтереси дітей, які переважають над інтересами батьків, та їх право на матеріальне забезпечення з боку батька, оскільки встановлено, що у спірному періоді батько виконував свій обов`язок з утримання дитини. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що відповідач є матір`ю дитини, вона за законом зобов`язана надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров`я і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, суд визначає необхідним стягувати на утримання дитини аліменти в у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 28 серпня 2024 . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовної вимоги немайнового характеру - про звільнення від сплати аліментів та неможливістю визначити відсоток задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн.

Outcome: partial