Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитними договорами: - за Договором позики N? 76695244 від 09.11.2023 в розмірі 24 062.50 грн., з яких: - 1 000.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 17 062.50 грн. сума заборгованості за відсотками, право вимоги за яким до позивача перейшло за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, укладеним між ТОВ « ФК ЄАПБ» (фактор) та «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»; - за кредитним договором N? 100440553 від 25.01.2022 в розмірі 25 918.00 грн., з яких: - 16 668.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7 250.00 грн. , сума заборгованості за відсотками; - 2 000.00 грн. - заборгованість за комісією, право вимоги за яким перейшло до позивача за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2924, укладеним між ТОВ « ФК ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Мілоан». Всього позивач просить стягнути з відповідача 49980,50 грн заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що з моменту отримання права вимогами за вказаними кредитними договорами, відповідачем заборгованість не погашено. Представник відповідача у відзиві на позов прохав відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що на момент укладення договору факторингу 14.06.2021 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, тобто предмет правочину не індивідуалізовано належним чином. Звернув увагу на те, що належним доказом який засвідчує факт набуття прав вимоги є належно оформлені та підписані договори про відступлення прав вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Зазначає, що позивачем надано не повний договір факторингу, додаткова угода № 2 містить відредаговані дані, зокрема приховано ціну продажу. Відтак відсутність ціни продажу та доказів її оплати є підставою для відмови в задоволенні позову. Доданий позивачем розрахунок заборгованості містить невірні нарахування. Борг за кредитним договором № 76695244 не міг перевищувати 12250,00 грн. Також позивач не надав суду доказів видачі коштів відповідачу, зокрема первинних банківських документів, що підтверджують факт видачі відповідачу коштів. Також відсутні докази переходу права вимоги за кредитним договором № 100440553. Просить стягнути з позивача на користь позивача 14000 грн витрат на правничу допомогу. Представник позивача у відповіді на відзив прохав суд врахувати, що правочини зі [PERSON] укладено в електронній формі, верифікація та ідентифікація клієнта здійснена через ІТС. Кошти позичальнику перераховувалися в безготівковій формі на банківську картку. Позивачем надано детальні розрахунки заборгованості, які складені первісними кредиторами. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані. Просить врахувати долучені до відзиву повні тексти договорів факторингу з відповідними додатками. Крім того, вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, не відповідає критеріям реальності та розумності. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в клопотанні до суду від 25.11.2024 року, поданму через підсистему «Електронний суд», розгляд справи прохав провести у його відсутності, позов підтримує і просить задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Яресько Т.В. у задоволенні позову прохав відмовити, з підстав викладених у відзиві. Крім того, пояснив, що кредитний договір N? 100440553 від 25.01.2022 не може вважатися укладеним, оскільки наданий примірник договору не містить жодного підпису відповідача чи будь-якого ідентифікатора. Надане платіжне доручення 38720131 від 25.01.2022 не є первинним бухгалтерським документом. Докази отримання коштів відповідачем за вказаним кредитним договором відсутні. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 27.11.2024 на 12: год. (а.с.17). 27.11.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному. Судове засідання призначено о 13:30 год 16 грудня 2024 року. Ухвалою суду від 16.12.2024 року суд відмовив представнику позивача у витребуванні доказів, оскільки клопотання подане з пропущення строку, визначеного ч.2 ст. 83 ЦПК України, без жодного обґрунтування неможливості його подання разом з позовом з причин, що не залежали від відповідача. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 09 листопада 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 76695244, за яким сума позики 7000,00 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка фіксована 2,5% (а.с.7-10). У реквізитах позичальника [PERSON] зазначено рахунок: [NUMBER] . Вказаний договір засвідчено електронним підписом [PERSON] з одноразовим ідентифікатором (а.с. 8). Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» підтверджується завершення проведення операції 09.11.2023, а саме перерахування 7000 грн отримувачу [PERSON] на ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с. 96). На підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором позивачем надано Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 з додатковими угодами № 2 від 28.07.2021, № 22 від 11.04.2024, укладеними між ТОВ « ФК ЄАПБ» (фактор) та «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (а.с. 100-109) та Акт прийому-передачі боржників від 27.02.204 (а.с. 11-15), платіжну інструкцію про отримання плати за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди № 22 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 в розмірі 7267877,97 грн (а.с.109 на звороті). Згідно Витягу із Реєстру боржників № 22 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, останнє отримало право вимоги за кредитним договором № 76695244, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості 24062,50 грн., з яких 7000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17062,50 грн заборгованість за відсотками (а.с. 109). Аналогічний розрахунок заборгованості наведено в розрахунку, засвідченому представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 17). 25 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 100440553, за яким сума кредиту 20000,00 грн. Кредит надається строком на 120 днів з 25.012022. Проценти за користування кредитом 7500,00 грн. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (а.с.23-27). Додатком № 2 до вказаного договору є паспорт споживчого кредиту (а.с. 28). 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 16072024, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суть грошової вимоги та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору. (а.с. 110-117). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників 16.07.2024 клієнт ТОВ «Мілоан» передав фактору ТОВ «ЄАПБ» Реєстр боржників. Згідно Витягу із Реєстру боржників до договору факторингу № 16072024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги за кредитним договором № 100440553, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості 25918,00 грн., з яких 16668,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 7250,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 118-119). \~ \~ \~ \~Аналогічний розрахунок заборгованості наведено в розрахунку, засвідченому представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 33). Також надано платіжну інструкцію від 19.07.2024 року про отримання плати за відступлення права вимоги до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2924 (а.с. 119 на звороті). V. Норми права. Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.526Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст.1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України ). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1статті 1077 ЦК Українив встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом\~ст.\~1078\~ЦК України\~предметом договору\~факторингу може\~бути право\~грошової вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога).\~ Майбутня\~вимога вважається\~переданою фактору\~з дня\~виникнення права\~вимоги до\~боржника.\~Якщо передання\~права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події.\~ цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно із ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . VІ. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивачем доведено належними і допустимими доказами перехід до позивача права вимоги за Договором позики N? 76695244 від 09.11.2023 (а.с. 100-109). Також суд вважає доведеним факт отримання в позику за договором N? 76695244 від 09.11.2023 року 7000 грн (а.с.96). Водночас наведений в позові розрахунок заборгованості суперечить умовам укладеного договору. Так, за Договором позики N? 76695244 від 09.11.2023 сума позики 7000,00 грн, строк кредитування 30 днів, процента ставка 2,5%. Відповідно заборгованість за відсотками становить 5250 грн (7000,00 *2,5 %./100*30 днів = 5250 грн). Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 12250,00 грн (70000 + 5250 = 12250,00 грн). В іншій частині в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Суд враховує, що Законом № 2120-IX доповнено розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України\~"Про\~споживче кредитування" пунктом 61. Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Що стосується кредитного договору N? 100440553 від 25.01.2022, суду не надано належних і допустимих доказів підписання цього договору [PERSON] . Також відсутні належні і допустимі докази отримання [PERSON] в позику 20000 грн., наданих ТОВ «Мілоан». Надане платіжне доручення 38720131 від 25.01.2022 не може вважатися допустимим доказом, оскільки позивачем не надано доказів належності саме позичальнику [PERSON] відповідного рахунку на який були перераховані ці кошти (а.с. 98.Тому в цій частині в задоволення позову слід відмовити. VІІ. Процесуальні витрати. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. До стягнення заявлено 49980,50 грн, а задоволено 12250 грн, тобто на 25 % (12250х 100/49980,50). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 757 грн. судового збору (3028 грн х 25 %/100%). Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача, суд враховує наступне. Відповідно до ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1 - ч. 2ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представник відповідача прохає стягнути з позивача 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Інтереси відповідача представляє адвокат Яресько Т.В. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідача надав договір № 24203 від 08.11.2024 про надання правничої допомоги з додатком № 1, укладеним із [PERSON] яким визначено порядок оплати за надання правничої допомоги щодо супровадження судової справи 577/6026/24, вартість послуг 14000 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 64-65,67). Відповідно до п.1.1. договору адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту, зокрема консультації і роз`яснення з правових питань, складання процесуальних документів, здійснення представництва в судових органах. Відповідно до опису наданих послуг згідно вказаного договору, клієнт підтверджує надання адвокатом наступних послуг згідно договору: ознайомлення з матеріалами справи 3000 грн, формування правової позиції 3000 грн, складення відзиву 8000 грн, а всього 14000 грн (а.с. 66 на звороті). Актом приймання-передачі послуг № 1 від 11.11.2024 та розрахунковою квитанцією № 11/11/24 підтверджується надання правничої допомоги щодо супровадження судової справи 577/6026/24 та отримання оплати за ці послуги в розмірі 14000 грн (а.с. 65 на звороті а.с. 66). Однак, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5ст.\~137\~ЦПК України щодо співмірності витрать на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000 грн. Оскільки позов відхилено на 75 %, від заявленої суми на користь відповідача з позивача слід стягнути 3750,00 грн (5000*75/100 = 3750 грн). Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: partial