Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

14.09.2023 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд: - визнати відповідача батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] ; - внести в актовий запис про народження дитини зміни, зазначивши відповідача батьком дитини; - стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати пред`явлення позову і до повноліття дитини; - вирішити питання судових витрат по справі. Ухвалою судді від 09.10.2023 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження (а.с.23). Ухвалою суду від 20.11.2023 року провадження у справі було зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України через перебування відповідача у складі військового формування Національної гвардії України як мобілізованої особи на час воєнного стану в України, визначено строк такого зупинення на підставі п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України до припинення перебування відповідача у складі відповідного військового формування з будь-яких причин (а.с.42). Ухвалою судді від 24.07.2024 року провадження у справі було відновлено та призначено до слухання у судове засідання з покладанням на позивачку обов`язку підтвердити заявлені нею при зверненні до суду позовні вимоги (а.с.50). Ухвалою суду від 08.08.2024 року по справі за клопотанням позивачки призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено, роз`яснено порядок надання зразків для проведення експертизи, вирішено питання оплати експертизи (а.с.60-61). Ухвалою суду від 26.09.2024 року провадження у справі відновлено для вирішення клопотання експерта щодо можливості проведення відповідної експертизи (а.с.72). Ухвалою суду від 26.09.2024 року без виклику сторін задоволено клопотання експерта у повному обсязі, визначено порядок та строки відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, провадження у справі повторно зупинене (а.с.73-74). 15.11.2024 року на адресу суду надійшли матеріали справи разом із повідомлення Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи через неявку відповідача для відібрання біологічних зразків із повідомленням про явку в основну та резервну дати для відібрання вказаних зразків позивачки та малолітньої [PERSON] (а.с.76-78). Ухвалою судді від 27.11.2024 року провадження у справі було поновлено, призначено наступне судове засідання у підготовчому провадженні, встановлення неможливість проведення експертизи через неявку для її проведення відповідача, визнано ухвалу суду про призначення відповідної експертизи від 08.08.2024 року такою, що втратила чинність (а.с.79). Ухвалою суду від 09.12.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.87). Позивачка 11.12.2024 року надала суду заяву про проведення розгляду справи по суті за її відсутності та підтримку позовних вимог (а.с.94), що є правом позивачки в контексті ч.3 ст.211 ЦПК України. Про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.98). Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце підготовчого провадження повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Третя особа про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином засобами Електронного суду (а.с.92-93), у судове засідання в особі свого представника не прибула, надавши 19.12.2024 року засобами Електронного суду заяву від імені представника за посадою, в якій просила слухати справу без представника відділу згідно чинного законодавства (а.с.97). Враховуючи неявку усіх учасників справи, розгляд справи відбувається без фіксації судового засідання технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Позивачка згоду на заочний розгляд справи не надавала, а тому справа слухається у загальному порядку. [INFO] народилася [PERSON] , про що 26.11.2013 року виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області було здійснено актовий запис про народження №14, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Запис про батька відносно дитини здійснений на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за заявою матері - позивачки у справі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із значенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00037963159 від 27.12.2022 року (а.с.10). В даній справі призначалася за клопотанням позивачки судова молекулярно-генетична експертиза, яка не була проведена через те, що відповідач ухилився від її проведення. Вказана експертиза в даній категорії справ дозволяє на сьогоднішній день з 99% впевненістю визначити походження дитини від чоловіка чи жінки та є надійним засобом (на відміну від раніше застосованих у справах даної категорії показів свідків, фотокарток, переписок у мобільних застосунках тощо) доказування на підтвердження заявлених вимог. Позивачка вимоги ухвали про призначення експертизи виконала, двічі прибувши до експертної установи з дитиною для відібрання біологічних зразків для її проведення. Відповідач явку для проведення експертизи проігнорував. Тому суд вважає, що такі дії відповідач здійснив умисно, що є підставою для визнання відносно нього батьківства щодо [PERSON] . Відповідно до вимог ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду; підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України ; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини; позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги про визнання батьківства та похідної від вказаної вимоги про внесення змін в актовий запис про народження щодо батька підлягають задоволенню у повному обсязі. Відносно вимоги щодо стягнення аліментів, то вона підлягає задоволенню частково, оскільки підстав для стягнення аліментів з моменту подачі позову до суду немає та аліменти можуть бути стягнуті з відповідача виключно з дати набрання рішенням суду законної сили, оскільки лише після визнання батьківства за рішенням суду відбувається юридичне оформлення вказаного факту, а до цього моменту, дитини продовжує зберігати дані про батька відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України. Тому аліменти повинні бути стягнуті з відповідача, оскільки дитина мешкає із позивачкою та їх розмір відповідає вимогам для однієї дитини, встановленої у СК України, однак таке стягнення можливе виключно після набрання даним судовим рішенням законної сили. Під поняттям аліменти законодавство передбачає усі належні види утримання, які повинна отримати дитина, зокрема, харчування, одяг, медичне забезпечення, сплату за дитину комунальних послуг, витрати на відпочинок тощо. Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується державі. Щодо відповідача, то з нього слід стягнути судові витрати на користь позивачки у повному обсязі за вимогу про визнання батьківства, а в частині стягнення аліментів, враховуючи задоволення вказаної вимоги судом частково без визначення розміру вказаної частки, то з нього на користь держави слід стягнути половину вартості вказаної вимоги у позовному провадженні, що складає 536,80 грн., а іншу половину компенсувати за рахунок держави. В даній справі не можливо застосування п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України щодо негайного стягнення аліментів, оскільки їх стягнення пов`язано з набуттям рішенням суду законної сили. На підставі зазначеного та

Outcome: approved