Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , жителів [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер тато позивача - [PERSON] , 1929 року народження. [INFO] померла мама позивача - [PERSON] , 1938 року народження. При житті, 19.06.2005, [PERSON] склала письмовий заповіт, яким все своє майно розділила в рівних частинах між [PERSON] (сином) та [PERSON] (онукою). Однак, спадкоємці, визначені у заповіті, не реалізували своє право на спадщину належним чином. Водночас, позивач, проживаючи разом з батьками все своє життя, в тому числі й на день їхньої смерті, фактично вступив в управління спадковим майном і з метою реалізації свого права на спадщину за законом подав відповідні заяви. Як наслідок, 15 жовтня 2014 року державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори заведено дві спадкові справи: №284 після смерті [PERSON] і №285 після смерті [PERSON] . 7 листопада 2014 року на ім`я позивача видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне обидвом померлим, а саме: на право на земельні частки (паї). 2 квітня 2024 року державним нотаріусом розглянуто заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу частину спадщини - на житловий будинок [ADDRESS] . Цього ж дня нотаріусом прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім`я померлої. Також, нотаріусом роз`яснено, що спадкове господарство відноситься до колгоспного двору, що позбавляє можливості визначити частку спадкодавця. Спадкове будинковолодіння побудоване батьками в 60-их роках. Згідно даних ОКП «КМБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за головою колгоспного двору - [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про право власності від 09.06.1990, оригінал якого втрачено. З часу свого народження й по сьогодні, позивач завжди проживає в батьківському будинку, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном разом із земельною ділянкою: обробляє землю та сплачує земельний податок, доглядає за будинком та утримує його в належному стані. Тобто, своїми діями вступив в управління спадковим майном, але, на сьогоднішній день не може належним чином реалізувати своє спадкове право за законом на нього через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими : [PERSON] , 1928 р.н - тато, який помер [INFO] ; [PERSON] , 1938 р.н. - мама, яка померла [INFO] , [PERSON] , 1963 р.н. - сестра - відповідач; [PERSON] , 1984 р.н. -племінниця - відповідач; [PERSON] , 1966 р.н. - позивач. Спору щодо спадкового майна немає. Відповідачі виїхали з села Дубки давно, облаштували своє життя й побут в Харківській області. 28 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власностві на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання в справі призначено на 24 червня 2024 р. о 09.15 год. у приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7 м.Городенка Івано-Франківської області, зал судових засідань № 2). Витребувано від Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Дубки Городенківського району Івано-Франківської області та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Дубки Городенківського району Івано-Франківської області. Призначене підготовче засідання 24 червня 2024 року було відкладено на 09:45 год. 05 серпня 2024 року, у зв`язку з неявкою відповідача в підготовче засідання. Позивач [PERSON] 24 червня 2024 року подав до суду заяву, в якій просив підготовче засідання у даній справі, проводити без нього і вирішити питання про призначення справи до судового розгляду. На електронну пошту суду з електронної пошти: Диана Кисиль [INFO] надійшли заяви, датовані 02.08.2004, в яких [PERSON] , [PERSON] (так зазначено у заявах) просили цивільну справу № 342/600/24 розглядати за їх відсутності в зв`язку з неможливістю явки в судове засідання. Позовні вимоги не підтримують. У задоволенні позову просять відмовити...... Дані заяви не скріплені електронним цифровим підписом, що підтверджується відміткою працівника канцелярії «без ЕЦП». Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року заяви від 02.08.2004, підписантами яких зазначено - відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що надійшли на електронну пошту суду з електронної пошти: Диана Кисиль [INFO] - повернуто без розгляду. Підготовче засідання відкладено до 10:00 год. 22.08.2024. Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бундзяк У.М. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Городенківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: - копію актового запису про народження[PERSON] , [INFO] , уродженки с. Дубки Городенківського району Івано-Франківського області; - копію актового записупро народження [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Дубки Городенківського району Івано-Франківського області; - копію актового записупро зміну імені [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Дубки Городенківського району Івано-Франківського області. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09 год. 15 хв. 12 листопада 2024 року. В підготовче засідання 12 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. до суду подала клопотання, в якому просила замінити первісного відповідача [PERSON] , 1963 року народження належним відповідачем - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дане клопотання мотивоване тим, що відповідачем у даній справі заявлено [PERSON] , 1963 року народження, яка заявою від 02 серпня 2024 року повідомила суд, що її ім`я - [PERSON] . На підтвердження особи, відповідач додала до заяви копії паспорта, коду і свідоцтва про одруження. З метою встановлення дійсної інформації щодо відповідача судом задоволено позивача та витребувано з Городенківського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції копію актового запису про народження відповідача, з якого встановлено її анкетні дані - [PERSON] , [INFO] . Засідання, в якому вирішуватиметься дане клопотання, просила проводити без позивача та представника. Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бундзяк У.М. про заміну первісного відповідача належним відповідачем - задоволено. Замінено у даній справі первісного відповідача - [PERSON] , 1963 року народження, жительку [ADDRESS] на належного відповідача - [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] . Відкладенопідготовче засідання до 09 год. 00 хв. 28 листопада 2024 року. 28 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.30 год. 19.12.2024 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2). Учасники справи в судове засідання 19 грудня 2024 року не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. до суду подала заяву, в якій просила судовий розгляд справи завершувати без позивача і представника; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. До суду 29 серпня 2024 року від [PERSON] та [PERSON] , жителів [ADDRESS] , поштовим зв`язком, надійшли заяви, в яких зазначили, що заперечують у задоволенні позову та просили цивільну справу розглядати за їх відсутності, у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання. У даних заявах вказали, що на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] вони - [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані разом із померлою, що також підтверджується довідкою, виданою Дубківським старостинським округом № 3 Коломийського району Івано-Франківської області, яка була додана позивачем до матеріалів справи, також факт реєстрації значиться у по господарській книзі, доданій до матеріалів справи. Після смерті батька (дідуся), який помер [INFO] , залишились спадкоємці, а саме дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] та його діти - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила, але за час життя склала заповіт, який також додано позивачем до матеріалів справи. До суду 24 жовтня 2024 року від [PERSON] та [PERSON] , жителів [ADDRESS] , поштовим зв`язком, надійшли заяви, в яких зазначили, що заперечують у задоволенні позову та просили цивільну справу розглядати за їх відсутності, у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно даних ОКП «Коломийське МБТІ» станом на 31.12.2012 р. нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого [INFO] 09.06.1990 р., на підставі рішення цього ж виконкому № 184 від 11.10.1989 р., реєстровий № 158, що доводиться копією Інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно архівних даних Вих. № 78053 від 09.02.2023, наданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Вулиця і номер житлового будинку, який успадковує [PERSON] , помінялися: теперішня - [ADDRESS] , що доводиться копією довідки № 90 від 04.04.2024, виданою Дубківським старостинським округом № 3 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Оригінал Свідоцтва про право власності, видан [INFO] 09.06.1990 р., на підставі рішення цього ж виконкому № 184 від 11.10.1989 р., реєстровий № 158, - втрачено. В Городенківській газеті «Край» розміщено інформаційне повідомлення (оголошення) про те, що «Втрачене свідоцтво на право власності домоволодіння, виданого [INFO] 09.06.1990 р., на підставі рішення № 184 від 11.10.1989 року, реєстраційний № 158, за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , вважати недійсним». Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384021360 від 24.06.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. З копії технічного паспорта на будинок садибний типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі, споруди споруджено в 1958 році. Згідно Висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , станом на 02.04.2024, становить - 115377 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Із долучених до матеріалів справи копії погосподарських книг с. Дубки вбачається, що в житловому будинку, суспільна група господарства - "колгоспник", проживали: - за 1961-1963 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1930 р.н., син, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1960 р.н., внука, [PERSON] , 1963 р.н., внука; - за 1964-1966 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1930 р.н., син, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1960 р.н., внука, [PERSON] , 1963 р.н., внука, [PERSON] , 1966 р.н., внук; - за 1967-1969 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1960 р.н., внука, [PERSON] , 1963 р.н., внука, [PERSON] , 1966 р.н., внук; - за 1971-1973 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1961 р.н., внука, [PERSON] , 1963 р.н., внука, [PERSON] , 1967 р.н., внук; - за 1974-1976 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1961 р.н., внука, [PERSON] , 1963 р.н., внука, [PERSON] , 1967 р.н., внук; - за 1977-1979 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1960 р.н., внука, [PERSON] , [INFO] , внука, [PERSON] , 1967 р.н., внук; - за 1980-1982 р.р.: [PERSON] , 1887 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дочка, [PERSON] , 1928 р.н., зять, [PERSON] , 1960 р.н., внука, [PERSON] , [INFO] , внука, [PERSON] , 1966 р.н., внук; - за 1983-1985 р.р., 1986-1990 р.н.: [PERSON] , 1928 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дружина, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , 1966 р.н., син, [PERSON] , 1984 р.н., внука; - за 1991-1995 р.р.: [PERSON] , 1928 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1938 р.н., дружина, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , 1966 р.н., син, [PERSON] , 1984 р.н., внука. Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" передбачено, що Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. В [ADDRESS] станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1928 р.н., голова колгоспного двору, [PERSON] , 1938 р.н., дружина, [PERSON] , 1963 р.н., дочка, [PERSON] , 1966 р.н., син, [PERSON] , 1984 р.н., онука, що доводиться копією довідки № 628 від 06.10.2023, виданою Дубківським старостинським округом № 3 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу 11 грудня 2004 року з [PERSON] , 1980 року народження , присвоєно прізвище « [PERSON] », що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 03 травня 2007 року. Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , на праві спільної власності належав по 1/5 частці колишнім членам колгоспного двору. [PERSON] помер [INFO] в с. Дубки Городенківського району Івано-Франківської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (А/З № 19 від 24.04.2001), на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На час смерті за даною адресою із ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1938 р.н., дружина, [PERSON] , 1963 р.н., дочка, [PERSON] , 1966 р.н., син, [PERSON] , 1984 р.н., онука, [PERSON] , 1998 р.н., онук, що доводиться копією довідки № 96 від 04.04.2024, виданою Дубківським старостинським округом № 3 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Про те, що [PERSON] , 1928 р.н. та [PERSON] , 1938 р.н., були подружжям, одружилися 24.02.1959, стверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 13.09.1963. Позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 28.10.1966. Відповідач [PERSON] , [INFO] є також дочкою [PERSON] та [PERSON] , що доводиться:копією запису акта про народження № 20, складеного 19 березня 1963 року виконавчим комітетом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що[INFO] в с. Дубки Городенківського району Івано-Франківського області народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 22.11.2003. Городенківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 284/2014 (Номер у Спадковому реєстрі № 56656043), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі заяви спадкоємця першої черги за законом [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 07 листопада 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 83,0 в умовних кадастрових гектарах без визначеної межі цієї частки в натурі, що належала померлому [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить також 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Як встановлено, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/15 частці (кожний) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , однак не оформлено документи про спадкування. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При зверненні [PERSON] до Городенківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок, власником якого був [PERSON] , померлий [INFO] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , державний нотаріус Капріян С.В. відмовила, у зв`язку із відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 квтіня 2024 року. Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). За життя, 09 червня 2005 року, [PERSON] , мешканка с. Дубки Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстратурі за № 22. [PERSON] померла [INFO] в с. Дубки Городенківського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації смертей 01 листопада 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 23, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (А/З № 23 від 01.11.2005), на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті за даною адресою із нею були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1966 р.н., син, [PERSON] , 1984 р.н., онука, що доводиться копією довідки № 95 від 04.04.2024, виданою Дубківським старостинським округом №3 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. На твердження відповідача [PERSON] про те, що «на час смерті моєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , я [PERSON] разом із моєю донькою [PERSON] проживали та були зареєстровані разом із померлою, що також підтверджується довідкою, виданою Дубківським старостинським округом № 3 Коломийського району Івано-Франківської області, яка була додана позивачем до матеріалів справи, також факт реєстрації значиться у по господарській книзі, доданій до матеріалів справи», слід звернути увагу, що згідно відмітки у паспорті громадянина України серія [NUMBER] , [PERSON] з 30.04.2003 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом (ч. 1 ст. 1274 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Городенківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 285/2014 (Номер у Спадковому реєстрі № 56655989), заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2014. В даній спадковій справі міститься заява спадкоємця за заповітом [PERSON] від 24.10.2014, що подана після спливу строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, якою вона повідомила, що спадщину після смерті своєї бабусі не прийняла, склад спадкового майна їй відомий, на нього не претендує і в суд для відновлення строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцю, який прийняв спадщину. Судом встановлено, що спадкоємцями за заповітом [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , які прийняли спадщину після її смерті, оскільки не відмовилися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] , судом не встановлено. Державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 07 листопада 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 83,0 в умовних кадастрових гектарах без визначеної межі цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить також 4/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки 1/5 (3/15) частка даного житлового господарства належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, та 1/15 частка даного житлового господарства, успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , однак не оформлено документи про спадкування. Як встановлено, [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] 2/15 (1/2 від 4/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Позивач [PERSON] через відсутність (втрату) правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимогипозивача [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме за [PERSON] слід визнати право власності на 2/5 (6/15) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки3/15 (1/5) частка даного житлового господарства належала йому як колишньому члену колгоспного двору; 1/15 частка - успадкована в порядку спадкування за законом після смертібатька [PERSON] ; 2/15 частка - успадкована в порядку спадкування за заповітом після смертіматері [PERSON] . В іншій частині позовних [PERSON] відмовити. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 529, 548, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 16, 316, 317, 328, 346, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1273, 1274, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial