Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 62 940,94 грн. заборгованості за надані послуги з обслуговування і участі у витратах з утримання підземної автостоянки, 25 146,57 грн. інфляційних втрат, 6 281,31 грн. три проценти річних, 3 028,00 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] є власником автостоянки (гаражу) № [NUMBER] та № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . 04.08.2000 року між ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» та [PERSON] було укладено договір №2-ЛУ-А про надання послуг по експлуатації та участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, згідно умов якого Власник передає, а Виконавець приймає на обслуговування місця № 1, № 2, що знаходяться на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] (далі Стоянка) та належать Власникові на праві приватної власності. 01.08.2021 року між ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» та [PERSON] був укладений новий договір №01-08-21-1- 2Н/ЛУЗОБ про надання послуг (далі Договір), предметом якого є надання Виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, в т.ч. машиномісця № [NUMBER] та № [NUMBER] на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] (далі Паркінг), послуг по забезпеченню пропускного режиму (в т.ч. з використанням систем контролю та управління доступом, далі СКУД) до паркінгу, та здійснення функцій управління (далі - послуги), а Власник зобов`язався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню машиномісць № 1, № [NUMBER] , які розташовані на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.11.2017 по 01.04.2024 за ним утворилась заборгованість в розмірі 62940,94 грн. стягнення якої є предметом даного позову. Посилаючись на вказані обставини, на підставі Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115, ст. 322, 526, 530, 629, 641-643, 625, 901, 977 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На виконання вимог ст. 187 ЦПК України суд витребував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, однак з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу не вбачається за можливе встановити місце перебування відповідача. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автостоянки (гаражу) № [NUMBER] та № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . 04.08.2000 року між ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» та [PERSON] було укладено договір №2-ЛУ-А про надання послуг по експлуатації та участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, згідно умов якого Власник передає, а Виконавець приймає на обслуговування місця № 1, № 2, що знаходяться на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] та належать Власникові на праві приватної власності. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №757/69484/17-ц встановлені обставини, що ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» має право вимоги до відповідача щодо оплати послуг з технічного обслуговування та утримання, належних відповідачу машиномісць № 1, № 2, що знаходяться на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] ; позов ТОВ «ПОЗНЯКИ- АВТОСЕРВІС» задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму боргу в розмірі 19240,00 грн; 3% річних з простроченої суми боргу в розмірі 808,72 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 4 140,74 грн та судові витрати в розмірі 1600,00 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вищевказані обставини мають преюдиційне значення та відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. 15.10.2020 року позивач надіслав відповідачу для підписання проект нового договору №01- 11-20-11-2Н/ЛУ30-Б від 01.11.2020 про надання послуг, яким було передбачено, що вартість послуг за обслуговування одного машиномісця становить 490 грн, а за два 980,00 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року у справі №757/39823/21-ц було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» до [PERSON] про стягнення заборгованості 01.08.2021 року між ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» та [PERSON] був укладений новий договір №01-08-21-1- 2Н/ЛУЗОБ про надання послуг (далі - Договір), предметом якого є надання Виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, в т.ч. машиномісця №1 та №2 на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , послуг по забезпеченню пропускного режиму (в т.ч. з використанням систем контролю та управління доступом, далі СКУД) до паркінгу, та здійснення функцій управління, а Власник зобов`язався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до умов п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язався забезпечити умови, експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги, Власних зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю платежі, передбачені Договором (п. 2.2.4 Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Згідно п. 4.2. Договору сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій системі вносяться за один місяць. Після закінчення періоду, за який оплачено послуги, Власник оплачує послуги наступний період (один місяць) відповідно до вартості послуг, яка діятиме на дату настання строку платежу(п. 4.3. Договору). Послуги оплачуються Власником готівкою через реєстратори розрахункових операцій (за наявності) або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.5. Договору),. Відповідно до п. 4.8. Договору розмір: щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) на дату укладення Договору становить 780,00 грн за одне машиномісце, а за два машиномісця 1 560,00 грн. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 901 цього Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він нами безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням охорону його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Позивач надавав відповідачу послуги по утриманню машиномісць, які не можуть бути відокремлені, фактично надані, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх оплатити. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №761/48615/18, та від 14.11.2018 по справі №756/11308/15. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини по утриманню машиномісць, ТОВ «ПОЗНЯКИ-АВТОСЕРВІС» у встановленому законом порядку послуги з обслуговування машиномісць відповідачу надаються, у зв`язку з цим несе витрати, а тому останній повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник паркомісць. Так, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню машиномісць № 1, № 2 на першому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.11.2017 року по 01.04.2024 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 62 940,94 грн, 25 146,57 грн. інфляційних втрат, 6 281,31 грн. 3 проценти річних, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку. При цьому суд враховує, що на час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, поніс витрати на правову допомогу - 5 000, 00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: approved