Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Адвокат Моісеєнко М.Ю., який представляє інтереси ТзОВ «Новий Колектор», звернувся до суду із цим позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їхню користь заборгованість за кредитним договором № 11.04.2021-100000098 від 11.04.2021 укладеним між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 21 000 грн, судовий збір на суму 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. На обґрунтування позовних вимог вказав, що 11.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 7 000 грн, що підтверджується довідкою субконто з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ/Стандарт» (процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом протягом первинного періоду / 2,5 % за один день користування кредитом протягом у сього строку кредитування окрім первинного періоду. 03.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № 030524-12, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Всупереч умовам кредитного договору № 11.04.2021-100000098 від 11.04.2021 відповідач не виконує своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 25.07.2024 утворилася заборгованість у розмірі 21 000 грн, яку складає - 7000 грн заборгованості за тілом кредиту та 14 000 грн заборгованості за відсотками. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду по захист своїх майнових прав та інтересів. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Проте ухвала про відкриття провадження усправі повернулася до суду з відміткою «адресат відмовився». Згідно з Постанов ВС від 21.12.2022 у справі №757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св33, 31.08.2022 у справі №760/17314/17), якщо адресат відмовився від отримання судової повістки, то вона вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Проте, 09.12.2024 через систему електронний суд адвокат Мельник А.В. в інтересах відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, а якому у задоволенні позовних вимог заперечив повністю через їхню неогрунтованість, оскільки позивачем не надано ні кредитного договору, ні договору факторингу, не підтверджено факт перерахунку кредитних коштів, і, таким чином, не доведено існування договірних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Важливим є те, що, в цій ситуації на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для встановлення відповідних фактів, про що він повинен надати докази, при цьому, відповідачі мають зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень, тягар доказування позивача існує завжди, в свою чергу відповідач обирає варіант захисту від активного заперечення до повного мовчання. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З боку позивача на підтвердження своїх доводів та вимог позову надано позовну заяву, ордер на надання правничої допомоги адвокатом Моісеєнком М.Ю., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію про сплату судового збору та докази направлення відповідачу позовної заяви з додатками. Між тим, такі докази не дають змогу суду в повній мірі встановити чи укладався вказаний у позові кредитний договір, його умови, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк кредитування, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, умови договору факторингу та інші обставини, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Згідно з позовною заявою, 03.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № 030524-12, відповідно до умов якого до ТОВ «Новий Колектор» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11.04.2021-100000098 від 11.04.2021, який укладено між відповідачем та ТзОВ «Споживчий Центр». Факт відступлення права грошової вимоги в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів укладання такого договору. Крім того, доказів про виконання Фактором зобов`язань щодо передачі грошових коштів Клієнту на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 030524-12, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором до суду не подано. Тож, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання фактором своїх зобов`язань за Договором факторингу, щодо здійснення фінансування (сплати фактором суми грошових коштів клієнту за відступлення клієнтом права вимоги), суду не доведено наявності переходу від TOB «Споживчий центр» до ТОВ «Новий Колектор» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 11.04.2021-100000098 від 11.04.2021, а відтак і наявності у позивача права вимоги до відповідача за цим кредитним договором. Отже, оцінюючи надані докази і зіставляючи їх з фактами, які доводить позивач, суд виснує, що ним не виконаний свій обов`язок по доведенню позовних вимог і на підставі наданих доказів неможливо зробити висновок, що факти, на які посилається позивач, мали місце. Крім того, стороною позивача не було здійснено заяв про неможливість подачі будь-яких доказів, а також не заявлялося клопотання про їх витребування Враховуючи вищевикладене, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed