Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін: представник позивача [PERSON] - адвокат Ільницький Я.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь його довірителя нараховану, але не виплачену заборгованість у розмірі 83139,45 грн та судові витрати. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] працює у філії "Долинської дорожньої експлуатаційної дільниці" дочірнього підприємства "Івано - Франківський облавтодор" ВАТ "Державна компанія "Автомобільні дороги України" з оплатою праці згідно зі штатним розписом. З лютого 2023 року по серпень 2024 року у відповідача перед останнім виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 83139,45 грн. У добровільному порядку підприємство не погашає заборгованість, розрахунок по заробітній платі не проводить, у зв`язку з чим порушені права підлягають захисту в судовому порядку. Відповідач відзиву на позов чи інших письмових заяв, клопотань не подавав, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 24.10.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22). Спір між сторонами не вирішений. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 17 жовтня 2024 року на адресу суду поступила позовна заява [PERSON] до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати. Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 24 жовтня 2024 року відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, тому вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, він не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Враховуючи зазначене, суд ухвалює рішення у заочному порядку, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як зазначено в позовній заяві та підтверджується долученою довідкою, [PERSON] працює у філії "Долинська ДЕД" ДП "Івано - Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Згідно із довідкою № 13 від 02.09.2024, виданою начальником філії "Долинська ДЕД", загальна сума заборгованості перед [PERSON] за період із лютого 2023 року по серпень 2024 року становить 83139,45 грн (без врахування податків) (а.с. 5). Між сторонами виник спір у зв`язку з невиплатою нарахованої заробітної плати, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вказана норма кореспондує ст. 24 Закону України "Про оплату праці". З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] працює у філії "Долинська ДЕД" ДП "Івано - Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Як вбачається з довідки, виданої начальником філії "Долина ДЕД", загальна сума заборгованості перед [PERSON] за період з лютого 2023 року по серпень 2024 року становить 83139,45 гривень. Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли в даній справі між сторонами, суд вважає доведеним наявність перед позивачем заборгованості по заробітній платі у розмірі 83139,45 гривень, відповідач жодних заперечень щодо її розміру та порядку нарахування не надав, а тому з останнього на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з лютого 2023 року по серпень 2024 року в розмірі 83139,45 гривень. При цьому суд зазначає, що, відповідно до роз`яснень, наведених у п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то, згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач [PERSON] на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень надав такі документи: - ордер на надання правової допомоги серії АТ № 1082877 від 17.10.2024 [PERSON] адвокатом Ільницьким Я.І. на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 14.10.2024, а також свідоцтво та посвідчення адвоката останнього (а.с. 6, 7); - акт виконаних робіт від 17.10.2024, в якому визначено вид та вартість наданих адвокатом послуг, всього на суму 4000,00 грн, з чим сторони погодились, підписавши його (а.с. 10-11); - квитанцію № 96 від 17.10.2024, яка свідчить про прийняття адвокатом Ільницьким Я.І. від [PERSON] 4000 грн згідно з договором про надання правничої допомоги та актом виконаних робіт (а.с. 16). З вищевказаних документів, встановлено, що позивач уклав договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ільницьким Я.І., в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість. Згідно із вищезазначеним актом, зобов`язання адвокатом виконані належним чином та своєчасно. За вказаною квитанцією Кшиповський В.Я. сплатив кошти за виконану роботу адвокату в сумі 4000 гривень. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката підтверджені ордером, що відповідає вимогам ЦПК України. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути 4000 гривень понесених витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, ст. 3, 94, 115 КЗпП України, ст. 15, 21, 24 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: approved