Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач, працівник) звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (надалі за текстом - відповідач, роботодавець) про зміну причини та дати звільнення. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач скористався правом розірвання Контракту з працівником від 28.11.2022 (надалі за текстом - контракт) за власним бажанням, оскільки роботодавець не виконував законодавство про працю та умови контракту, у зв`язку з чим, просить суд: визнати формулювання причини звільнення і дату звільнення позивача з посади першого заступника директора відповідача «16 грудня 2022 року звільнити з роботи на підставах передбачених п.6.5 Контракту, п.8 ст. 36 КЗпП України» неправильними і такими, що не відповідають чинному законодавству та змінити формулювання причини звільнення і дату звільнення наступним чином «Звільнити з роботи за власним бажанням на підставі, передбаченій п. 3 ст. 38 КЗпП України з 19.12.2022 року». Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що підстава для звільнення викладене безпосередньо у п. 6.5. Контракту, а відтак, позивача було звільнено у повній відповідності до КЗпП України та умов Контракту на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України. Ухвалою Суду від 23.01.2023 (суддя Скрипник О.Г.), відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 08.03.2023 до від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, виклик свідків та долучення доказів. 14.04.2023 до суду від відповідача надійшов відзив. 05.07.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у закритому режимі та додаткові пояснення. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.09.2023 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у закритому режимі. 31.10.2023 до від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив, відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів та про витребування доказів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31.10.2023 (суддя Скрипник О.Г.) задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача докази. 16.11.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення, разом з витребуваними судом доказами. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.01.2024 справу прийнято до розгляду судді Гребенюк В.В. У судовому засіданні 12.06.2024 судом було задоволено клопотання позивача про виклик свідка. 06.08.2024 до суду надійшла заява свідка. 07.08.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про зміну найменування учасника справи. У судовому засіданні 21.10.2024 судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик 3-ьох свідків. У судове засідання 12.12.2024 прибули представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. У судовому засіданні 12.12.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. 25.11.2022 позивача було прийнято на посаду Першого заступника директора, на підставі Наказу №183 про прийняття на роботу, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача та (т.1, а.с. 153, а.с. 27). 28.11.2022 між позивачем та відповідачем було укладено Контракт, відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. якого цей Контракт є строковим трудовим договором. На підставі Контракту виникають трудові відносини між працівником та роботодавцем (т. 1. а.с. 33 - 40). Згідно з п. 2.1. Контракту, працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а Товариство зобов`язується обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів, забезпечити необхідні для виконання роботи умови та оплату праці згідно з законодавством, колективним договором і цим Контрактом. Перелік трудових та посадових обов`язків працівника визначено даним Контрактом. У п. 2.2., п. 2.2.1., п. 2.2.2. та п. 2.2.3. Контракту визначено, що працівник зобов`язується діяти в інтересах Товариства, забезпечувати ефективність його господарської діяльності. У межах наданих Працівнику повноважень здійснювати керівництво, контроль і координацію поточної діяльності Товариства, за напрямом. Виконувати завдання та обов`язки, передбачені законодавством України, статутом Товариства, рішеннями органів Товариства, виданою в установленому порядку довіреністю та іншими документами Товариства. Цей Контракт може бути розірваний у встановленому законодавством України порядку до закінчення строку його дії, встановленого відповідно до Контракту, а Працівник звільнений з посади, у разі прийняття Директором Товариства рішення про припинення повноважень Працівника без пояснення причин, що передбачає негайне звільнення. У цьому випадку припинення Контракту Працівнику виплачується Основна Заробітна Плата, за домовленістю сторін вихідна допомога не виплачується (п. 6.5. Контракту). Відповідно до п. 7 Наказу від 14.12.2022 №15/27 ДСК на першого заступника директора (позивача) покладено обов`язок організувати вивід з технологічного резерву потужностей підприємства з дотриманням максимально можливих безпечних умов експлуатації технологічних установок в умовах воєнного стану, з яким позивача ознайомився особисто (т.1, а.с. 50). 16.12.2022 працівник звернувся до роботодавця з заявою, в якій просив звільнити його за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 19.12.2022 (т. 1, а.с. 154). Роботодавцем на підставі Наказу №4/1899 від 16.12.2022 було звільнено позивача з роботи на підставах передбачених п. 6.5. Контракту, п.8 ст. 36 КЗпП України, підстава звільнення Контракт із [PERSON] від 28.11.2022. (т. 1. а.с. 53). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Позивач вказує, що формулювання причини звільнення на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України замість звільнення на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України порушує його право на припинення трудових відносин згідно із законом та отримання вихідної допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати. На думку працівника, невиконання роботодавцем вимог законодавства про охорону праці та набуття права на звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України полягає в тому, що в наказі відповідача № 15/27 від 14.12.2022 покладено роботу, яка не входить до кола його обов`язків. Позивач звертає увагу, що досвідом роботи та посадовими обов`язками він не міг керувати виробничо-технологічними процесами і для цього в штаті підприємства існують відповідні технологічні служби та спеціалісти, безпосереднім обов`язком керування виробничим процесом та його технологією. Відповідач заперечуючи проти цих доводів позивача вказує, що відповідно до Положення про Першого заступника Голови Правління (Першого заступника Директора) ПАТ «Укртатнафта» від 01.07.2010 до обов`язків та повноважень Першого заступника Директора входить планування, прийняття рішень, організація та контроль виконання по всіх напрямках діяльності підприємства, а у випадку відсутності Директора обов`язки останнього виконуються Першим заступником Директора. Також, роботодавець вказує, що безпосереднім обов`язком позивача є керування всіма напрямками діяльності підприємства. при цьому, позивачу в силу його прямих обов`язків доручено лише функцію організації виконання Наказу. До трудових обов`язків працівника входить, зокрема наступне: забезпечувати неухильне виконання рішень і доручень Загальних зборів акціонерів, Наглядової Ради, Директора Товариства; забезпечити виконання затверджених планів виробництва і фінансових планів діяльності Компанії; дотримуватися умов укладення угод, які встановлені Статутом Товариства та виданою довіреністю; забезпечувати виконання, прийнятих на себе Товариством зобов`язань, в тому числі по господарсько-правовим договорам (контрактам) (т. 1. а.с. 41). За змістом п. 2.3.1. вказаного Положення від 01.07.2010 до повноважень позивача відноситься планування, прийняття рішень, організація та контроль виконання по всіх напрямках діяльності підприємства (т. 1, а.с. 121). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 13 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання. У Постановах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-120цс12 та від 22 травня 2013 року у справі № 6-34цс13 вказано, що за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому, строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 23 січня 2018 року в справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17) зазначено, що «з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю». Як встановлено судом, позивача було прийнято на роботу на посаду першого заступника директора. Судом встановлено, що між сторонами було укладено Контракт відповідно до п. 6.5. якого у разі прийняття Директором Товариства рішення про припинення повноважень Працівника без пояснення причин, що передбачає негайне звільнення. Отже, порядок звільнення було обумовлено між сторонами у Контракті. Також, судом встановлено, що роботодавцем працівнику було доручено роботу, яка відповідає його посадовим обов`язкам, як першого заступника директора. Матеріалами справи підтверджується, що позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 6.5. Контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Так суд зазначає, що позивачем не доведено, а відповідачем спростовано доводи про те що працівника було звільнено з порушенням законодавства про працю, адже такі доводи грунтуються лише на складеній особисто позивачем заяви про звільнення. Крім цього, позивачем не доведено незаконності свого звільнення на підставі п. 6.5. Контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а відтак, доходить до висновку про залишення позову без задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed