Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», інтерси якого представляє Горшкодер В.О., звернувся до\~\~ [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 04.10.2022 між ТОВ «Укр кредит фінанс», за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1095-2949. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр кредит фінанс» взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 15000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період 14 днів; знижена відсоткова ставка - 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка - 3,00 % в день. Зауважив, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідачка свої зобов`язання по договору не виконала у повному обсязі, не надала своєчасно банку грошові кошти у необхідному розмірі для погашення заборгованості. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 06.03.2024 становить 92762,70 грн, що складається із заборгованості за кредитом\~14474,08 грн, простроченої заборгованість за нарахованими процентами\~78288,62 грн. Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме: часткового списання заборгованості позичальнику за умови погашення позичальником решти заборгованості у розмірі 65762,70 грн. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом\~14474,08 грн, прострочену заборгованість за нарахованими процентами\~12525,92 грн., що разом становить 27000,00 грн., а також судові витрати у справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] 01.06.2024 подала відзив на позов. У відзиві зазначено, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, виходячи з наступного. Зазначає, що суму основного боргу у розмірі 15000,00 грн. відповідач сплатила. Заборгованість за процентами згідно Кредитного договору № 1095-2949 від 04.10.2022 становила: 15000,00х3.0% добових х 14 днів = 6300,00 грн., яку відповідач виплатила. Розрахунки позивача є упередженими та не відповідають чинному законодавству. Припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Розрахунки заборгованості позивача не є документом первинного бухгалтерського обліку, а тому не можуть підтверджувати заборгованість відповідача. Зазначила, що інших договорів, крім даного договору вона не укладала, твердження представника позивача про те, що вона 7 разів укладала кредитні відносини з позивачем не відповідає дійсності. З огляду на викладене просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 18.06.2024 було витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 26.09.2024, яку занесено до протоколу судового засідання, було визнано обов`язковою особисту участь представника позивача в судовому засіданні для надання пояснень. В судовому засіданні в режимівідеоконференції представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначила, що договір з відповідачем був укладений строком на 300 днів, базовий період складає 14 днів, протягом якого відсотки нараховуються за пільговою ставкою 2,5%, стандартна ставка 3%. Відповідно до умов договору, якщо клієнт протягом базового періоду сплачує нараховані відсотки, то базовий період продовжується ще на 14 днів. Якщо частково сплачено відсотки та тіло, то відсотки нараховуються на залишок заборгованості. Простроченою сума заборгованості рахується після закінчення строку кредитування, тобто після 300 днів, прострочені відсотки, якщо вони не сплачені протягом останнього дня базового періоду, що зазначено у п.22 Правил. Спочатку платіж зараховується на погашення відсотків, решта на погашення тіла. Також зазначила, що пільги щодо нарахування відсотків по кредиту відповідачці як дружині військовослужбовця не можуть бути враховані, оскільки норма, яка їх передбачає була внесена Законом України від 11.04.2024, та набрала чинності 18.05.2024, тоді як строк дії кредитного договору закінчився 31.07.2023. Представник відповідача адвокат Зварищук В.В. у судовому засіданні вимоги позову не визнав, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зауважив, що це перший кредит відповідача, укладений із позивачем. Відповідач за період з 18.10.2022 по 09.02.2023 сплатила суму у загальному розмірі 48000,00 грн. З цієї суми лише 525,92 грн. було зараховано на погашення тіла, а понад 47 тисяч було зараховано на погашення відсотків, вважає це вкрай несправедливим. Також вважає, що платіж спочатку має бути зарахований на погашення тіла, а лише потім на погашення відсотків. Розрахунок здійснено неправильно. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти позову,приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (надалі ТОВ «Укр кредит фінанс»)та відповідачем [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений кредитний договір № 1095-2949, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений сторонами у вигляді електронного документа урозумінніЗУ «Про електронну комерцію». Згідно зі\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А839 для підписання кредитного договору № 1095-2949 від 04.10.2022, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів ( п. 3.8 договору). Відповідно до умов кредитного договору, позивач відкрив відповідачці кредитну лінію шляхом надання грошових коштів в сумі 15000,00 грн (п. 2.2, 2.3), базовий період користування кредитом\~14 календарних днів, строк кредитування\~300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (п. 4.8, 4.4). Відсоткова ставка стандартна - 3% за кожен день користування кредитом (п. 4.6), пільгова процентна ставка\~2,5 %. Сторонами погоджено орієнтовну вартість кредиту\~150000,00 грн, що включає відсотки за користування кредитом\~135000,00 грн. Реальна процентна ставка на дату укладення договору\~1 139 965,00 %. Згідно з довідкою ТОВ «Укр кредит фінанс» видача кредитних коштів в сумі 15000,00 грн [PERSON] , згідно з кредитним договором № 1095-2949 від 04.10.2022 здійснювалась за допомогою системи LiqPay (а.с. 21). Вказана обставина також підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.46-51). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка використала кредитні кошти, однак, умов договору не виконала і не погасила боргу повному розмірі. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49ЦК України, а також спеціальними нормамиглави 71 ЦК України,Закону України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення(відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідност. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України\~ передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі укладення кредитного договору № 1095-2949 від 04.10.2022 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 15000,00 грн. Зазначена обставина не оспорювалась стороною відповідача у наданому відзиві. При цьому суд зазначає, що відповідач користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість, жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання кредиту під час підписання договору кредитної лінії, чи про зарахування та розподілення сплачених коштів, відповідачкою суду надано не було. Також відповідно до п. 6.8 договору відповідач мала право відмовитися від договору протягом 14 днів, але такого повідомлення відповідач також не надала. Отже, суд вважає, що відповідач була обізнана з умовами та правилами користування кредитними коштами. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 06.03.2024, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 1095-2949 від 04.10.2022 становить 92762,70 грн. Дана сума складається з простроченої заборгованості за кредитом\~14747,08 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами\~78288,62 грн (а.с. 22-25). Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме: часткового списання заборгованості позичальнику за умови погашення позичальником решти заборгованості у розмірі 27000,00 грн. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом\~14474,08 грн, прострочену заборгованість за нарахованими процентами\~12525,92 грн. Доводи представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати належним доказом про наявність заборгованості, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням\~закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, а тому, саме у даній справі, враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає його належним доказом. Відповідач [PERSON] за період з 18.10.2022 по 09.02.2023 здійснила 20 платежів на погашення кредитної заборгованості у загальному розмірі 48000,00 грн., що підтверджується наданою у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів інформацією АТ КБ «ПриватБанк». Призначення платежів зазначене як «Погашення кредитної заборгованості за договором № 1095-2949. Доводи представника відповідача про те, що сплачена відповідачем сума мала би спочатку зараховуватися на погашення тіла кредиту, а решта на погашення відсотків не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до умов договору (п.5.4) «При частковому достроковому поверненні кредиту сума сплачених позичальником кредитору коштів погашає вимоги кредитодавця зі сплати простроченої заборгованості, повернення суми кредиту, сплати процентів за кредитом та неустойки в порядку черговості, встановленої Правилами». При цьому, п.22 Правил встановлено, що «Кредит та нарахована, але не сплачена неустойка (в разі порушення зобов`язань за договором), визнаються простроченими у разі несплати на дату закінчення строку кредитування, який визначається в Договорі про відкриття кредитної лінії». У даному випадку строк кредитування становить 300 днів, тіло кредиту стає простроченим після спливу 300 днів, тобто після 31.07.2023. Отже, позивач ТОВ «Укр кредит фінанси» правомірно зараховував сплачену відповідачем суму коштів в першу чергу на погашення відсотків. Станом на день розгляду справи заборгованість за договором кредиту відповідачкою у повному розмірі не погашена, тому сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14474,08 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 12525,92 грн. суд дійшов до такого висновку. Пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. За правилами ч. 2\~ст. 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до частини 3\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентата визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом положень статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Так, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за кредитом становить 14474,08 грн. Позивач частково сплатила суму заборгованості у розмірі 48000,00 грн., з яких 47474,08 грн. вже було зараховано на погашення відсотків по кредиту. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 12525,92 грн., отже загальна сума по відсоткам становить 60000,00 грн, яка у більше ніж у 4 рази перевищує розмір боргу. Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 12525,92 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків:\~1 139 965,00 % річних, порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст.\~ 3 п. 6, ст.\~509ч.3 та ст.627\~ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. З огляду на приписи частини четвертої\~ статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509та ч. 1-2 ст.\~627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків, які підлягають стягненню у зв`язку з порушенням відповідачкою грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до суми 1000,00 грн., враховуючи, що відповідачем вже були сплачені відсотки у розмірі 47474,08 грн. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач як дружина військовослужбовця має право на пільги при нарахуванні відсотків по кредиту, суд не може взяти до уваги, оскільки п. 15\~статті 14Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачає пільги у нарахуванні процентів за користування кредитом дружинам військовослужбовців, в редакції Закону\~№ 3633-IX від 11.04.2024, набрав чинності 18.05.2024; тоді як строк дії кредитного договору закінчився 31.07.2023. Крім того, рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2024 року, яке набрало законної сили 12.08.2024, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Враховуючи наявність у відповідача [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається з наступного: -14474,08\~грн - заборгованість за кредитом; -1000,00 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 57,31%, то з відповідача у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1388,28 грн (2422,40 грн х 57,31%). На підставі ст.ст. 526, 530, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial