Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділення частки нерухомого майна в натурі. Просив визнати за ним право власності на комплекс будівель та споруд розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликався на такі обставини. 21 грудня 2004 року він придбав у Христинівського районного споживчого товариства комплекс будівель та споруд розташований за адресою: [ADDRESS] . 15 липня 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі продажу частини комплексу, внаслідок чого він продав відповідачу частину комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відчужено заготівельний пункт-З, ганок-№1, склад шкірсировини - І, частина паркану - №1, частина хвіртки - №2, частина воріт - № [NUMBER] , загальною площею 330 кв.м. Ідеальні частки у праві власності комплексу сторонами не визначалась. 12.12.2012 року виконавчим комітетом Христинівської міської ради позивачеві видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] згідно якого позивачеві належить: склад другорядної сировини «К», площею 274.6 кв.м., навіс «Л», огорожа №1 (1/2 частина), хвіртка №2 (1/2 частина ), ворота №3 (1/2 частина). Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №202 від 10.12.2013 року в зв`язку з впорядкуванням адрес об`єктів нерухомого майна, при дробленні комплексу будівель по [ADDRESS] , змінили адресу частині комплексу будівель та земельній ділянці, які належать [PERSON] , з [ADDRESS] на [ADDRESS] -в. ПП Уманський центр технічної інвентаризації було проведено інвентаризацію об`єкта нерухомості за адресом [ADDRESS] в, згідно якої встановлено характеристику нерухомого майна. За наслідками проведеної інвентаризації позивач має внести необхідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чого не може зробити оскільки не визначені ідеальні частки у праві власності на комплекс, а його фактичний співвласник, відповідач у справі не бажає вчиняти необхідні дії для інвентаризації власної частини комплексу та визначення відповідно права на свою частку. Відтак у позивача немає іншого способу захисту власного майнового права, як звернення із позовом про виділення його частки з об`єкту нерухомості в натурі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у своєму позові просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак від його представника адвоката Задояного Ю.В. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі, у заяві також зазначено, що вони позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 21.12.2004 позивач придбав у Христинівського районного споживчого товариства комплекс будівель та споруд розташований за адресою: [ADDRESS] . 15.07.2008 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі продажу частини комплексу будівель та споруд, зареєстрованим в реєстрі за №4170. Згідно вказаного договору відповідач продав позивачу частину комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відчужено: заготівельний пункт - «З», ганок-№1, склад шкірсировини- «І», частину паркану - №1, частину хвіртки - №2, частину воріт - №3, загальною площею 330 кв.м. Ідеальні частки у праві власності комплексу сторонами не визначалась. 12.12.2012 виконавчим комітетом Христинівської міської ради позивачеві видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] згідно якого позивачеві належить: склад другорядної сировини «К», площею 274.6 кв.м., навіс «Л», огорожа №1 (1/2 частина), хвіртка №2 (1/2 частина ), ворота №3 (1/2 частина). \~ \~ \~ \~В зв`язку з впорядкуванням адрес об`єктів нерухомого майна, рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради №202 від 10.12.2013 року, при дробленні комплексу будівель по [ADDRESS] , змінили адресу частині комплексу будівель, який належить [PERSON] та земельній ділянці, визначеній для обслуговування, з [ADDRESS] на [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ПП Уманський центр технічної інвентаризації було проведено інвентаризацію об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , згідно якої встановлено характеристику об`єкту нерухомого майна: «К» - склад другорядної сировини; «К2»- прибудова; «к3» - оглядова яма; «к4» - оглядова яма; «К5» - навіс; «Л» - ангар для зберігання сільськогосподарської техніки; «Л2» - навіс; «М1» - ангар для зберігання сільськогосподарської техніки; «М2» - прибудова; «Н» - вбиральня; «Н2» - навіс; №1 огорожа; №2 ворота; №3- хвіртка; №4 хвіртка; №5 свердловина; №6- зливна яма; №7- зливна яма; №8- криниця; І- замощення. За наслідками проведеної інвентаризації позивач має внести необхідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чого не може зробити оскільки не визначені ідеальні частки у праві власності на комплекс, а його фактичний співвласник, відповідач у справі не бажає вчиняти необхідні дії для інвентаризації власної частини комплексу та визначення відповідно права на свою частку. Отже, судом встановлено, що спірний комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , фактично належить одному власнику позивачу, хоча формально відноситься до спільної часткової власності з відповідачем, як частина раніше подрібненого комплексу по [ADDRESS] . Позивач бажає виділити належні йому частки даного комплексу в натурі, й для цього існує технічна можливість, однак не може цього зробити через небажання співвласника - відповідача. Таким чином, між сторонами виник спір щодо виділу часток із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст.319 ЦК України). Ч.1 ст.356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У постанові ВСУ від 03.04.2013 у справі №6-12цс13, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (ст.367 ЦК України). Постановою ВСУ від 04.12.2013 у справі №6-130цс13, ч.1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. З такими висновками погодилась ВП ВС в постанові від 25.03.2020 у справі №307/3957/14-ц (провадження №14-43цс20). Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові ВС від 03.03.2021 у справі №295/451/16-ц. В даній справі, спосіб захисту, обраний позивачем, є належним, оскільки надає можливість ефективно захистити особисті майнові права власності - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна. Частки позивача складають окремі об`єкти нерухомого майна, що дає можливість зробити висновок, що права співвласників в результаті виділення належних їм часток із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу в натурі часток зі спільної часткової власності. Ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved