Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Владислав», [PERSON] про зняття арешту з майна, вказуючи, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2005 року в межах забезпечення позовних вимог по цивільній справі № 2-822/05 було накладено арешт на належне йому майно. 03 березня 2006 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська провадження по цивільній справі за позовом приватного підприємства «Владислав», [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди закрито, визнано мирову угоду, згідно якої він зобов`язаний був сплатити [PERSON] 12500 грн. в рахунок відшкодування шкоди. Вищевказані грошові кошти ним сплачено в повному обсязі. Однак, незважаючи на те, що борг ним сплачено, арешт майна на даний час не знятий, що порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження майном. У зв`язку з вищевикладеним, просить зняти арешт з нерухомого майна, що накладений постановою державного виконавця ВДВС П`ятихатського РУЮ про арешт майна боржника серія АА 915309 від 08.04.2005 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив справу слухати бза відсутності позивача. Відповідач ПП «Владислав» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомили/а.с. 44/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив/а.с. 46/. Таким чином, оскільки відповідачі у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим, суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2005 року року в межах забезпечення позовних вимог по цивільній справі № 2-822/05 накладено арешт та заборонено відчуження належних [PERSON] автомобіля «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , автомобіля «Урал», державний номерний знак [NUMBER] , мотоцикла «ЯВА 350638», державний номерний знак [NUMBER] , квартири [ADDRESS] /а.с. 8/. 08.04.2005 року постановою відділу державної виконавчої служби П`ятихатського районного управління юстиції на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпроптеровська від 28.03.2005 року в межах забезпечення позовних вимог по цивільній справі № 2-822/05 накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль «Урал», державний номерний знак [NUMBER] , мотоцикл «ЯВА 350638», державний номерний знак [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] /а.с. 9/. Відповідно до копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпроптеровська від 03.03.2006 року визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , в якій зобов`язано [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 12500 грн., провадження по даній цивільній справі закрито /а.с. 10/. Згідно листа Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 16.07.2024 року № 54812 позивачу [PERSON] у знятті арешту відмовлено, з приводу даного питання рекомендовано звернутись до суду /а.с. 12/. Відповідно до копії розписки від 10.03.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] 12500 грн. в рахунок відшкодування затрат пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою 15.10.2004 року /а.с.11/. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України, визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (п. 37). Відповідно до ч. 1, абзацу 1 ч. 2, частин 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі №331/1383/20 (провадження №61-7109св22). У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі №203/3435/21 (провадження №61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна, накладеного в межах забезпечення позовних вимог по цивільній справі № 2-822/05, провадження по якій закрито, узв`язку із затвердження мирової угоди, та беручи до уваги, що борг [PERSON] сплачено, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зняття арешту є законними та обгрунтованими. Разом з тим, суд приходить до висновку, що оскільки згідно копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпроптеровська від 28.03.2005 року року в межах забезпечення позовних вимог по цивільній справі № 2-822/05 накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль «Урал», державний номерний знак [NUMBER] , мотоцикл «ЯВА 350638», державний номерний знак [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] , то саме з цього майна слід зняти арешт, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial