Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

Заявник громадянин України [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] усиновлювачем малолітнього [PERSON] , [INFO] (місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), заінтересовані особи: [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (код ЄДРПОУ: 26450870, місцезнаходження юридичної особи: 61091, м. Харків, проспект Петра Григоренка, буд. № 17), Третій відділ державної реєстрацї актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (код ЄДРПОУ: 41403982, місцезнаходження юридичної особи: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. № 73); змінити малолітньому [PERSON] , [INFO] прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та змінити по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] »; зобов`язати Третій Відділ державної реєстрації актів цивліьного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] в графі прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », в графі батько - замість « [PERSON] » записати « [PERSON] »; ім`я, число, місяць та рік народження дитини залишити без змін. Видати нове свідоцтво про народження з урахуванням вищевказаних змін. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив наступне, [PERSON] попередньо в шлюбі не перебував, біологічних дітей не має. З 04.04.2020 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] . Спільних дітей не мають. З 2018 року проживають втрьох. Також, зазначає, що має належні матеріальні та житлово-побутові умови, має задовільний стан здоров`я та може бути усиновлювачем. Тому, усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами окремого провадження в складі одного судді і двох присяжних. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені ним вимоги про усиновлення підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Побережська Ю.Г., в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність усиновлення, вважала наявними підстави для задоволення заяви виходячи з найвищих інтересів дитини. Заінтересована особа - Харківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, пояснення (заперечення) не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просила заяву задовольнити, зазначивши, що перебуває в шлюбі із заявником, останній приймає участь у вихованні її малолітньої дитини, між ними склались теплі відносини, останній вважає заявника своїм татом, тобто останній повністю взяв на себе виконання батьківських обов`язків щодо утримання і виховання малолітнього [PERSON] . Стосунки мають доброзичливі, дружні, теплі, гармонійні. Крім того, заявник обізнаний про стан здоров`я дитини, піклується про нього, по можливості супроводжував до лікарів спеціалістів, повністю сплачує всі візити до лікарів та купівлю необхідних ліків. Дитина [PERSON] під час судового засідання зазначив, що він бажає бути усиновленим [PERSON] , любить та вважає його своїм батьком, дуже сумує коли той на службі та радий бачити вдома, він не заперечує проти того, щоб були внесені зміни до його прізвища та по батькові. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Крім того, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. У відповідності до ч. 2 ст. 207 Сімейного кодексу України, усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24.04.1967 в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Статтею 20 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1959 Генеральної Асамблеї ООН відзначено, що одним з власних як найкращих інтересів дитини є її усиновлення. Відповідно до свідоцтва про народження від 07.04.2016 серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00029151389 від 20.06.2013, [PERSON] народився [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , матір`ю [PERSON] є [PERSON] , відомості про батька внесені були за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Оскільки відомості про батька були внесені до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.04.2016 за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, суд вважає можливим розглянути справу про усиновлення дитини без згоди батька дитини у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 219 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 148 СК України, за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. Так, 07.04.2016 року, реєстратором Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, прізвише дитини [PERSON] , [INFO] змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). 04.04.2020 заявник [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.04.2020 серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] спільних дітей не мають. Мати малолітнього [PERSON] , [INFO] надала заяву посвідчену нотаріусом від 23.08.2024 року про те, що надає згоду на усиновлення [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , а також на зміну прізвища та по батькові (а.c. 26). Органом опіки та піклування - виконавчим комітетом Харківської міської ради (код ЄДРПОУ: 04059243) надано висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дітей від 20.09.2024 року № 08/15/2737/2-24 в якому зазначено, що відомості про батька малолітнього [PERSON] внесені у свідоцтво про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Матеріальні та житлово-побутові умови дозволяють [PERSON] виховувати дитину. За даними медичного висновку про стан здоров`я [PERSON] має задовільний стан здоров`я. Станом на 21.08.2024 [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. З правами та обов`язками щодо усиновлення дитини ознайомлений. Вік малолітньої дитини [PERSON] на момент подання заяви про усиновлення дитини становив - 11 (одинадцять) років 4 (чотири) місяці 18 (вісімнадцять) днів. Заявник ознайомлений з походженням та станом здоров`я [PERSON] , [INFO] , а також з усіма правами й обов`язками усиновителя по відношенню до усиновлюваної дитини. Судом встановлено, що заявник, дружина заявника [PERSON] , малолітня дитина [PERSON] фактично проживають всі разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання спеціалістами ССД по Немишлянському району від 07.09.2024 та висновку про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дітей від 20.09.2024 № 08-15/2737/2-24 виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, - матеріальні та житлово-побутові умови дозволяють [PERSON] виховувати дитину. Заявник надав технічний паспорт, характеристику, план, експлікацію квартири (а.с. 33-36). З акту обстеження умов проживання вбачається, що для дитини виділено окреме спальне місце, всі речі за розміром і сезоном, ноутбук, планшет, мобільний телефон, місце для занять, канцелярія, книжки (а.с. 42). Відповідно до довідки від 15.08.2024 року [PERSON] , [INFO] на диспансерному обліку у фтизіатра амбулаторного відділення № 3 КНП ХОР «ОКПТД № 7» не перебуває. Згідно із Довідкою № 504 про обстеження на антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), [PERSON] був перевірений 16.08.2024 № 3530 на наявність антитіл до ВІЛ з негативним результатом. Відповідно до довідки № 1007 від 15.08.2024 р., [PERSON] на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває. Згідно з довідкою № 2181 від 15.08.2024 р., [PERSON] впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР «ОПНД № 3» не звертався. З висновку про стан здоров`я заявника вбачається, що [PERSON] практично здоров (а.с. 17-21). За даними витягу ФОВА-002025123 з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] на території України станом на 21.08.2024 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 13.10.2023 року, що підтверджується довідковою про доходи, а також довідкою від 03.08.2024 № 1643/3638 (а.с. 28-29). Відповідно до ст. 313 ЦПК України при розгляді справ про усиновлення, суд зобов`язаний перевірити законність підстав останнього, в тому числі наявність згоди усиновлюваної дитини, якщо така згода є необхідною, або наявність згоди усиновлюваної повнолітньої особи. Виходячи із змісту роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (пункт 6), вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1-3 ст. 218 СК України в частині наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Принцип 6 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1959 Генеральної Асамблеї ООН проголошує що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. На суспільство і на органи публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе турбування про дітей, немаючих сім`ї та про дітей немаючих достатніх засобів до існування. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів робить висновок про задоволення вимог заявника, виходячи з наступного. В Україні дитинство охороняється державою (ч. 3 ст.51 Конституції України). Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3). Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991), дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. 15.02.2011 Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)». Вказана Конвенція підписана 27.11.2008 та запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахування найвищих інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Частиною 5 ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Отже, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів. Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини. Забезпечення найвищих інтересів дитини - задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності з урахуванням думки дитини. Згідно ч. 2 ст. 207 СК України усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Статтею 223 СК України передбачено, що особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Згідно ч. 1 ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Відповідно до ст. 218 СК України для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Відповідно до ч. 1 ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 СК України. Згідно ч. 1 ст. 208 СК України усиновленою може бути дитина. За змістом ст. 217 СК України згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 СК України, на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Згідно зі ст. 211 СК України, усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. В ч. 2 ст. 211 СК України унормовано, що усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Статтею 9 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), що є чинною для України на підставі Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)» від 15.02.2011, передбачений мінімальний вік усиновлювача. Згідно ч. 1 цієї статті дитина може бути усиновлена лише, якщо усиновлювач досягнув установленого законом із цією метою мінімального віку; такий мінімальний вік не може бути меншим за 18 років і більшим за 30 років. Між усиновлювачем і дитиною повинна бути відповідна різниця у віці, ураховуючи найвищі інтереси дитини, бажано, щоб різниця становила принаймні 16 років. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Заявник [PERSON] має переважне право на усиновлення дитини [PERSON] відповідно до норм ст. 213 СК України, оскільки дитина виховується в його родині протягом тривалого часу, з її матір`ю заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2020 року. Згідно ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у книзі реєстрації актів народжень матір`ю та батьком дитини. Зміна прізвища, імені та по батькові, особи яка усиновлена, провадиться у відповідності з положеннями ст. 231 СК України. Згідно ст. 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Суд, враховуючи обставини по справі, висловлення дитиною в судовому засіданні згоди на зміну її прізвища та по батькові, вважає, що внесення змін до актового запису про батька усиновленої дитини, а також зміна прізвища та по батькові дитини - відповідає інтересам усиновлюваної дитини, а тому заява в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved