Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь МТСБУ витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 100\~000 (сто тисяч) гривень, а також витрати, понесені у зв`язку із проведенням дослідження КТЗ та збір документів у розмірі 742 гривні; стягнути судові витрати, пов`язані із оплатою судового збору в розмірі 2270 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 20148,40 гривень. Позов обґрунтовано обставинами: 21.10.2017, приблизно о 17:30, біля буд. 48 по проспекту Миру у м. Кривому Розі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла Suzuki GSXR1000, д.н.з. [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] та транспортного засобу TOYOTA YARIS, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.07.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.07.2018 відносно [PERSON] залишено без змін. На час скоєння ДТП транспортний засіб відповідача не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Заподіяна шкода внаслідок ДТП не була відшкодована відповідачем потерпілій особі. Транспортний засіб потерпілої був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ та остання звернулась до МТСБУ із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив таку виплату в максимально можливому розмірі, встановленому законом 100 000 грн. Витрати за послуги суб`єкта оціночної діяльності склали 742 грн. Позиція відповідача 14.02.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву. Так, відповідач просить застосувати позовну давність та на цій підставі відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначається, що початок перебігу позовної давності починається із дня дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2017 і спливає 21.10.2020. Позов подано 27.05.2021. Підставою для застосування загальної позовної давності тривалістю у три роки є твердження відповідача про те, що правовідносини, які виникли у даній ситуації (право вимоги позивача), є суброгацією, а не регресом. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 27.05.2021 позивачем подано позов до Широківського районного суду Дніпропетровської області. 27.05.2021 разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. 03.06.2021 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області провадження у справі було відкрито. 14.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву. 17.05.2022 від позивача надійшли письмові пояснення по суті справи. 31.07.2024 в.о. голови Широківського районного суду Дніпропетровської області Ольга Шевченко, згідно з Розпорядженням № 1423, на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 31 ЦПК України, зобов`язала передати матеріали вказаної справи до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 19.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу було прийнято до свого провадження. \~ \~ \~ \~Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. У позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Судові повістки та копія ухвали про прийняття справи до провадження від 19.08.2024 направлялись судом за вказаним в позові місцем проживання відповідача, але були повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 21.10.2017, приблизно о 17:30, біля буд. 48 по проспекту Миру у м. Кривому Розі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла Suzuki GSXR1000, д.н.з. [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] та транспортного засобу TOYOTA YARIS, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.07.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.07.2018 відносно [PERSON] залишено без змін. Оскільки обставини ДТП, внаслідок якого було заподіяно збитки власнику автомобіля TOYOTA YARIS, д.н.з. [NUMBER] ,а також наявність вини відповідача у скоєнні ДТП встановлені судом під час розгляду справи про кримінальне правопорушення № 214/7051/17, відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~вони не підлягають доказуванню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого транспортного засобу TOYOTA YARIS [PERSON] згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № АК2040372, термін дії з 05.01.2017 по 04.01.2018. 21.10.2017 [PERSON] звернулась до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 14.11.2017 [PERSON] звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди. Цивільно-правова\~відповідальність власника\~транспортного засобу\~ мотоциклу\~Suzuki\~GSXR1000, д.н.з. [NUMBER] ,на момент ДТП застрахована не була, про що свідчить наданий позивачем Витяг з єдиної централізованої бази МТСБУ. Як видно зі звіту про оцінку майна № 072/МУ-17 від 30.11.2017, оціночна вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля TOYOTA YARIS, д.н.з. [NUMBER] , становить 111751,53 грн. Із довідки №1 від 03.10.2018 видно, що розмір відшкодування шкоди на користь потерпілої [PERSON] складає 100 000 грн. На підставі Наказу № 9800 від 23.10.2018 по справі №45798, позивачем за платіжним дорученням № 994189 від 24.10.2018 здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 100 000 грн. Відповідно до платіжного доручення № 541843 від 19.01.2018 року МТСБУ перерахувало суму 742,00 грн. суб`єкту оціночної діяльності - ФОП [PERSON] за надані ним послуги аваркома (експерта) по справі №45798. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права особи, якою сплачені страхові виплати за завдану шкоду, звернутися до особи, яка визнана винною у заподіянні такої шкоди, з позовом про відшкодування збитків в порядку регресу. IV.\~Норми права,\~які застосував\~суд,\~та мотиви\~їх застосування Згідно з\~ч.1\~ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до \~ст.1187 ЦК України\~ шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як передбачено \~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі\~Закон)\~при настанні\~страхового випадку\~страховик відповідно\~до лімітів\~відповідальності страховика\~відшкодовує у\~встановленому цим\~Законом порядку\~оцінену шкоду,\~яка була\~заподіяна у\~результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~ст. 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з п.21.4. ст.21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа несе відповідальність, встановлену законом. Як передбачено\~підпунктом а\~пункту 41.1\~ст.\~41\~вказаного Закону,\~ МТСБУ\~за рахунок\~коштів фонду\~захисту потерпілих\~відшкодовує шкоду\~на умовах,\~визначених цим\~Законом,\~у разі\~її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Право на отримання відшкодування мають потерпілі в ДТП особи, відповідальність яких була застрахована на час ДТП. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з\~приписами п.п.38.2.1\~п.38.2\~ст.38\~ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія автотранспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною 1 статті 1191\~ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. \~ \~ \~ \~ V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо розмежування регресної та суброгаційної вимог. Правовідносини регресу\~регулюються статтею\~1191\~ЦК України\~та статтею\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників наземних транспортних засобів», в той час як правовідносини суброгації регулюються статтею 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування» до 01.01.2024, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Зважаючи на зміст наведених норм, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в цьому випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (пункти 4446 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі №910/2603/17). Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання нею обов`язку боржника і, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Правовий статус МТСБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за пунктом 39.1 статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, у спірних правовідносинах позивач не є страховиком потерпілої особи (власника пошкодженого транспортного засобу) за договором добровільного страхування, а регламентна виплата, яку здійснило МТСБУ цій особі, припинила деліктне зобов`язання між власником транспортного засобу TOYOTA YARIS та власником транспортного засобу мотоцикла Suzuki GSXR1000. Правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, не є суброгацією, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. Оскільки відповідач визнаний винним у скоєній ДТП та на момент завдання шкоди не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то саме він зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог МТСБУ до [PERSON] та необхідність їх задоволення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. \~ \~ \~ \~З урахуванням приписів частини першої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2270,00 грн підлягають стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Відповідно до приписів ст. ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~від 27\~червня 2018\~року по\~справі №826/1216/16\~та неодноразово\~наголошено \~у постановах\~ Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 20\~148,40 грн. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, підставність вимог про стягнення витрат на правничу допомогу підтверджується: Договором № 4.1/28-05/2019 про надання послуг в сфері права від 28.05.2019 та Додатковою угодою №1 до Договору. Відповідно до п.5.1. вказаного Договору вартість послуг визначається у розмірі 20% від суми, що надійшла на поточний рахунок Замовника. При цьому, суд враховує, що позивачем не надано перелік послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. Також враховується, що з 14.02.2024 у справі бере участь інший адвокат Чепіков О.О. Відповідно до частини восьмої\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до цивільного процесуального законодавства зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу можливе лише за клопотанням сторони, на яку покладається також і обов`язок доведення неспівмірності таких витрат. Однак практика Верховного Суду на предмет самостійної ініціативи суду щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу є досить контроверсійною, що дозволяє зробити висновок, що суд може втручатись у правовідносини «клієнт-адвокат» лише, коли неспівмірність є настільки очевидною, що об`єктивно призводить до суттєвого дисбалансу процесуальних прав та обов`язків сторін. Незважаючи на відсутність клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає вартість послуг на правничу допомогу в загальній сумі 20\~148, 40 грн є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надаючи оцінку зазначеним представником позивача послугам правничої допомоги, суд зазначає, що справи про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому, в яких позивачем є МТСБУ не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. Отже, складання позовної заяви та письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи, не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа), типовість справ та сталу судову практику. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 6 000,00 грн. В стягненні іншої частини вказаних витрат позивачу слід відмовити.

Outcome: partial