Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

05.09.2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка за життя все своє майно заповіла позивачці. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 2.04 га. Крім земельної ділянки померлій належав житловий будинок за вищезазначеною адресою. Однак, оригінал свідоцтва про право особистої власності на будинок не збереглося. У видачі дублікату свідоцтва позивачці було відмовлено відповідно до листа Хмельницької районної військової адміністрації від 13.08.2024 року. Позивачка звертає увагу на те, що у Хмельницькій районній нотаріальній конторі її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тобто, на даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим у зв`язку зі смертю [PERSON] , а чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] , який успадкувала за заповітом позивачка, позбавляє її можливості набути право власності на спадкове майно, а тому остання просить задоволити позовні вимоги. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.09.2024 року відкрито провадження в загальному порядку та призначено у підготовче засідання. 01.10.2024 року до суду надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 14.11.2024 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязіз викладених у позові підстав та просили їх задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві зазначено про розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки, [PERSON] , у віці 90 років, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.04.2010 року Бахматовецькою сільською радою. Після смерті [PERSON] . Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №656/2010 від 11.10.2010 року, згідно якої спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2.04 га, яка розташована на території Бахматовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Вказані обставини підтверджуються даними заповіту від 16.11.2009 року та свідоцтва про право на спадщину від 20.03.2014 року, копії яких містяться в матеріалах наданої спадкової справи. Крім земельної ділянки, померлій [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , проте Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (їх дублікатів) на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Згідно листа №Н/426 від 13.08.2024 року Хмельницькою районною військовою адміністрацією [PERSON] було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, оскільки відсутній механізм, який би передбачав видачу такого дубліката. З інформації, наявної у повідомленні Хмельницького БТІ №746941 від 07.06.2024 року, вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] було набуто померлою [PERSON] на підставі свідоцтва від 16.03.1989 року. Водночас, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на цей житловий будинок не зареєстровано, про що свідчать дані інформаційної довідки №393947996 від 05.09.2024 року. Належність вказаного житлового будинку померлій [PERSON] підтверджується наступними обставинами. Житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16.03.1989 року згідно рішення Хмельницької районної ради народних депутатів №115 від 15.09.1988 року і рішення сільради №42 від 05.09.1988 року, яке знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи. Суд вважає, що [PERSON] набула право власності на вказаний вище житловий будинок 16.03.1989 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на час набуття померлою права власності на житловий будинок, питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалися Цивільним кодексом УРСР від 18.07.1963 року. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності, а ч. 2 ст. 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 06 січня 1994 року набув чинності Закон України від 16.12.1993 року №3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК УРСР статті 120-127, 563, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору і спадкування майна. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно приписів ст. 563 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно виписки з погосподарської книги від 30.08.2024 року №10-20, наданої Старостинським округом з центром в селі Пирогівці, що складається з сіл Пирогівці, Прибузьке, Пархомівці, Бахматівці станом на 15.04.1991 року [PERSON] була єдиною зареєстрованою особою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення позачергової шістнадцятої сесії Хмельницької міської ради №23 від 28.04.2022 року «Про перейменування вулиць та провулків на територіях сіл та селища Хмельницької територіальної громади та найменування проїздів в ОК СТ «Колос-2», що розташоване поза межами населених пунктів на території Хмельницької територіальної громади» вул. Дружби Народів у с. Бахматівці було перейменовано на вул. Центральну. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила належним чином право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта, виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації станом на 11.06.2024 року на об`єкт, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна від 11.06.2024 року, встановлено, що об`єкт нерухомого майна складається з: А-1 житлового будинку загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., Б хліва, В хліва, 1 огорожі. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок неможливо у зв`язку зі смертю [PERSON] , а відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на вищезазначений житловий будинок позбавляє позивачку можливості набути право власності на належне їй за заповітом спадкове майно. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року (який діяв на момент відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України). Відповідно до ст.178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. В силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в порядку встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] була позбавлена можливості оформити свої спадкові права у визначеному законом порядку, а нотаріус правомірно не міг видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві за заповітом, який прийняв спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують право власності [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання за нею права власності на вищезазначене майно в порядку спадкування. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1257,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved