Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просять зобов`язати [PERSON] не чинити їм перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином та онуком [PERSON] , [INFO] та визначити способи їх участі у вихованні дитини, встановивши наступний час спілкування: систематичні побачення з сином, онуком у перші та треті суботу і неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, за місцем проживання позивачів або на нейтральній території; у будні дні та свята за попередньою домовленістю (не менш ніж за 12 годин) з матір`ю; необмежене спілкування з сином, внуком засобами телефонного зв`язку. Представник позивачки [PERSON] та її представник - адвокат Грозік І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково [PERSON] пояснила, що їй та [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, як в особистих побаченнях, так і іншими засобами зв`язку. Просила призначити побачення без присутності відповідачки, на що вона та [PERSON] мають законні права. Представник позивачки пояснив, що позивачі є батьком та бабою дитини, а тому, відповідно до норм Сімейного кодексу України мають права на спілкування з дитиною особисто та без присутності відповідачки. Наголосив, що побачення та спілкування позивачів з дитиною, відповідає інтересам самої дитини, що є переважальним над інтересами батьків. Зазначив, що незгода відповідачки на побачення з дитиною позивачів без її присутності та відмова на надання мобільного засобу зв`язку дитини, підтверджує створення перешкод позивачам у безперешкодному спілкуванні з дитиною. Вважає, що звернення позивачів до суду з даним позовом, також свідчить про наявність перешкод у спілкуванні з дитиною, адже в інакшому випадку, у цьому не було б жодної потреби. Також наголосив, що встановлення судом побачень з дитиною є в інтересах як позивачів, так і відповідачки, адже визначенні дні і години побачень виключать періодичні спори та непорозуміння з цих питань між сторонами. Щодо висновку органу опіки та піклування, то вважає його не обґрунтованим в частині виключення можливості побачень дитини з позивачами без присутності відповідачки та обмежені в днях і годинах, які заявлені в позові. Відповідачка та її представник адвокат Хмара М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять закрити провадження в даній справі з підстав зазначених у відзиві на позов. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона не заперечує з приводу побачень дитини з позивачами і ніколи не чинила їм перешкод у цьому. Вважає, що побачення з дитиною можливі лише в її присутності, адже дитина роками не бачила позивачів та не спілкувалась з ними іншими засобами зв`язку. Представник відповідачки повідомила, що позовні вимоги не підтверджуються доказами. Наголосила, що у позивача [PERSON] існувала заборгованість з сплати аліментів на утримання дитини та те, що він не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Стверджує, що не вирішення питання про участь позивачів у вихованні дитини органом опіки та піклування свідчить про передчасність звернення до суду. Просить при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування щодо участі у спілкуванні позивачів з дитиною виключно в присутності відповідачки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради Н.Мазанович в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 11.11.2024 року заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника та при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] . [PERSON] є бабою малолітнього [PERSON] , що не заперечується сторонами в справі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.22.2021 року у справі № 569/19972/21 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх доходів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам по ВП № 68411174 від 16.04.2024 року № 115125, станом на 31.03.2024 року переплата по аліментам становить 4 592,17 гривень. На даний час дитина проживає разом з відповідачкою, окремо від позивачів. Згідно висновку органу опіки та піклування, наданого в даній справі, позивачам визначено наступний спосіб участі у вихованні [PERSON] : систематичні побачення з [PERSON] у першу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини; у свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування з [PERSON] засобами телефонного зв`язку. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно\~ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 3\~ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст. 11,\~15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 1 ст. 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Конструкція ст. 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1\~ст.81 ЦПК України). Вимога позивачів про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди їм у вихованні та спілкуванні з дитиною не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження даних обставин. При цьому, відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування. Зазначений висновок міститься в постанові від 25.03.2024 у справі № 742/1716/23 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи те, що позивачі бажають приймати участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею в спосіб, зазначений у позовній заяві, що відповідає забезпеченню інтересів самої дитини, то в даній частині позов підлягає до задоволення. Не встановлено судом і обставин, які перешкодили б нормальному розвиткові дитини, чи могли б загрожувати її життю і здоров`ю,спілкуванням з позивачами. Суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що в період з жовтня 2021 року по травень 2022 року у позивача [PERSON] була наявна заборгованість з сплати аліментів на утримання дитини та не участь у додаткових витратах на дитину так, як згідно з розрахунком заборгованості по аліментах по ВП № 68411174 заборгованість з сплати аліментів у [PERSON] відсутня, а не участь у додаткових витратах на утриманні дитини, не є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визначення способу участі позивачів у вихованні дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Виходячи з аналізу вказаної норми звернення особи до органу опіки та піклування по захист своїх сімейних прав є правом такої особи, а не обов`язком. Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 686/667/17. Отже, доводи, які містяться у відзиві та обґрунтування представника відповідачки про те, що звернення позивачів до суду є передчасним, оскільки відсутнє попереднє вирішення спірного питання органом опіки та піклування, не заслуговують на увагу. Також, суд відхиляє доводи представника відповідачки про необхідність врахування висновку органу опіки та піклування в частині спілкування позивачів з дитиною в присутності матері так, як суду не надано доказів можливого негативного впливу на психоемоційний стан дитини, спілкуванням без присутності відповідачки. На підставі ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, в частині визначення позивачам систематичних побачень з дитиною лише у першу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини так, як він є в цій частині недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини, адже обмежує час спілкування з нею та, з урахуванням наявних між сторонами непорозумінь, створює некомфортні умови для такого спілкування. Дні та години побачень зазначені позивачами в позовній заяві, а це у перші та треті суботу і другу та четверту неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, не призведе до погіршення самопочуття дитини та її гармонійного стану, оскільки цей проміжок часу є незначним та не завдасть негативних наслідків для дитини. Такий порядок та час спілкування позивачів з дитиною відповідає її інтересам, дозволить налагодити психологічний контакт дитини з батьком та бабою і не порушить звичайних для неї умов життя та розпорядку дня. Крім того, з урахуванням установлених у цій справі обставин, за якими між сторонами склались неприязні стосунки, під час зустрічей позивачів з дитиною за участю матері між ними можуть виникають сварки у присутності дитини. Вказана обставина, зокрема присутність під час зустрічей матері, може негативно впливати на психологічний та емоційний стан дитини. Через наявність конфлікту між сторонами, неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд приходить до висновку про доцільним проведення побачення позивачів з дитиною без присутності матері. До подібних висновків прийшов Верховний Суд в постановах від 15 жовтня 2018 року у справі № 686/14512/17 (провадження № 61-7540св18), від 30.09.2021 у справі № 176/1955/20 (провадження № 61-11417св21). Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивачів необхідно стягнути понесені ними судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі ст.ст. 7, 141, 150, 153, 155, 159 СК України,

Outcome: approved