Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Росоховатець, Козівський район, Тернопільська область. [PERSON] за життя розпорядився своїм майном у виді вищевказаної земельної ділянки та 04.05.2017 склав заповіт, згідно якого вказану земельну ділянку заповів [PERSON] . 20.08.2024 [PERSON] звернулася до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , проте отримала роз`яснення щодо пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим останній рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивач зазначила, що на час смерті [PERSON] зі спадкодавцем разом не проживала та зареєстрована не була. Також повідомила, шо про наявність складеного на її користь заповіту обізнана не була, а тому заяви про прийняття спадщини у визначений статтею 1270 Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) строк не подавала. З огляду на наведене, просила суд визначити їй додатковий строк в три місяці для подання заяви в Козівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 04.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 29.10.2024. Витребувано у Козівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а у разі незаведення або заведення іншим нотаріусом - витяг з відповідного реєстру. Ухвалою суду від 29.10.2024, постановленою у підготовчому судовому засіданні, відкладено підготовче засідання у цивільній справі на 20.11.2024. Ухвалою суду від 20.11.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2024. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача адвокат Прийдун В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву від 15.11.2024, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, справу просив розглядати без його участі. Зазначив, що наслідки визнання позову відповідно до вимог статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), йому відомі та зрозумілі. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.12.2021 виконавчим комітетом Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, а саме земельну ділянку площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Росоховатець Козівського району Тернопільської області, що належала спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №156031 від 14.02.2007 (а.с. 6). Згідно заповіту, складеного 04.05.2017 у с. Ішків, Козівського району, Тернопільської області та посвідченого секретарем виконавчого комітету Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області Ковалик С.З., зареєстрованого у реєстрі за №16, [PERSON] заповів земельну ділянку площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства в с. Росоховатець Козівського району Тернопільської області згідно державного акту серія ЯД №186031 від 14.02.2007 [PERSON] . Вказаний заповіт є чинним, не змінений та не скасований (а.с. 7, 11 зворот - 12). Державним нотаріусом Козівської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується листом №158/01-16 від 20.08.2024 (а.с. 5). Судом встановлено, що спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Росоховатець Козівського району Тернопільської області після смерті [PERSON] ніким не прийнята, що підтверджується матеріалами спадкової справи №93/2024, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 31-105). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України). В силу вимог статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що позивач у встановлений законодавством строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звернулася. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За змістом частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №643/3049/16-ц, від 11.11.2020 у справі №750/262/20, від 03.03.2020 у справі №145/148/20. За конкретних\~фактичних обставин\~кожної справи\~пропуск строку\~для прийняття\~спадщини суд\~має оцінювати\~з урахуванням\~тривалості такого\~пропуску та\~загальних засад\~цивільного законодавства,\~як-от\~розумність,\~добросовісність та\~справедливість.Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Крім того, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у разі відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини (частина друга статті 1223 ЦК України). Як встановлено\~судом,\~ [PERSON] \~є спадкоємцем\~за заповітомпісля смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, в обґрунтування причин пропуску такого строку зазначає, що на на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала та не була обізнана про наявність заповіту, складеного [PERSON] 04.05.2017 на її користь. Відповідач [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , та який успадкував іншу частину спадкового майна, таких обставин не заперечив, позовні вимоги визнав повністю. Враховуючи те, що законодавчо не встановлено конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов переконання, що позивач з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, з метою захисту прав та інтересів позивача у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визначити позивачу додатковий строк у два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №60 від 06.09.2024 (а.с. 4). Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, стягнути з відповідача.

Outcome: partial