Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.05.2018 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021, у зв?язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Квартира [ADDRESS] , під`єднана до мереж тепло- та водопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг, наданих позивачем. Відповідачі у встановленому законом порядку від надання послуг централізованого опалення та централізованого постачанні гарячої води не відмовлялись. Зазначає, що відповідачі вчасно не сплачували за спожиті послуги у результаті чого, станом на момент подачі позовної заяви, утворилась заборгованість з травня 2018 року. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги у загальному розмірі 98351,06 грн. Відповідачем-1 не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. Відповідач-2 подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що строк позовної давності не пропущений. 24 жовтня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. Заперечує проти заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача та відповідач-2 заперечили проти позову та просили у такому відмовити повністю, застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Згідно матеріалів справи з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та постачання гарячої води (ЦПГВ), зокрема у квартирі [ADDRESS] . Згідно інформації з реєстру територіальної громади м. Києва, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено Договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів. Згідно додатку № 1 та № 2 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року до переліку споживачів послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшла [PERSON] , яка є споживачем послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення за вищевказаною адресою. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води опубліковано 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» за № 34. Відповідно до умов оферти договір послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є договором приєднання (далі - договір). Цей договір вважається акцептованим усіма споживачами, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо його умов. Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно відповідачі приєдналися до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 14 цього договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі, які є споживачами наданих комунальних послуг, тривалий час не сплачують за послуги теплової енергії та/або оплати за централізоване постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у спірному розмірі. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором та простроченням виконанням грошового зобов`язання у відповідачів виникла наступна заборгованість: за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 16650,13 грн; за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 5905,48 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 23068,14 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 10084,44 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27334,98 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 14035,94 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 770,09 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 480,69 грн; заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 21,17 грн; загальна сума заборгованості становить у розмірі 98351,06 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості стороною відповідача не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідачі взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконали, прострочили виконання грошового зобов`язання, а тому суд приходить до переконання, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021, послуги централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 по 31.10.2021, послуги з постачання теплової енергії спожиті з 01.11.2021, послуги з постачання гарячої води спожиті з 01.11.2021, плата за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії, плата за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води, сплата внесків за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі, є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. Відтак, суд не встановив підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, які охоплюють період з 01 травня 2018 року, адже позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у жовтні 2024 року, тобто у межах трирічного строку встановленого ст. 257 ЦК України та пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення « ЦК України. (продовження строку позовної давності на строк дії карантину). Щодо частини позовної вимоги за період до 01 травня 2018 року, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості до березня 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви в квітні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом. За договором про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, позивачу відступлена право вимоги до відповідача за період з 01 липня 2015 року до 01 травня 2018 року: за послуги централізованого опалення на суму 16650,13 грн, за послуги гарячого водопостачання на суму 5905,48 грн, що підтверджено матеріалами справи. Отже, з урахуванням вищевказаних вимог законодавства, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з липня 2015 року до березня 2017 року, а тому вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Разом з тим, згідно поданої позивачем довідки за період з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення складає у сумі 7741,70 грн та за спожиті послуги з постачання гарячої води у сумі 2465,41 грн, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн, що підтверджено платіжною інструкцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, оскільки позов задоволено частково, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по 1337,18 грн з кожного.

Outcome: partial