Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 20650,26 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в червні 2024 р. на карткові ранки [PERSON] було накладено арешт, без повідомлення причин. З метою з`ясування причини такого блокування звернувся до Акціонерного товариства «Універсал Банк», у відповідь на що [PERSON] було повідомлено про накладення арешту на підставі постанови приватного виконавця Коциняна М.О. На наступний день після блокування банківського рахунку - з картки було списано грошові кошти в розмірі 20 650,26 грн. Звернувшись до приватного виконавця Коциняна М.О. позивача було повідомлено про перебування на виконанні виконавчого провадження №75198485, надано постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором. Як стало відомо з матеріалів ВП №75198485, 29.04.2024 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ по справі №333/2610/21 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Концерну «МТМ» боргу по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01.07.2018 р. по 28.02.2021 р. в розмірі 20 650, 26 грн., витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 226,00 грн. Так, 04.06.2024 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. було розглянуто заяву стягувана про примусове виконання судового наказу №333/2610/21 від 24.04.2024 р. та відкрито виконавче провадження №75198485. В межах вказаного виконавчого провадження з боржника, [PERSON] , було стягнуто повну суму заборгованості в розмірі 20 650,26 грн. та судовий збір в розмірі 113,50 грн. У зв`язку із виконанням виконавчого документа в повному обсязі, 06.06.2024р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 19.08.2024 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про скасування судового наказу №333/2610/21. 16.09.2024р. ухвалою Комунарського районного суду у справі №333/2610/21 заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, про скасування судового наказу по цивільній справі №333/2610/21 - задоволено. Судовий наказ від 29.04.2021 року, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води за період 01.07.2018 року по 28.02.2021 року в розмірі 20650 гривень 26 копійок і судового збору у розмірі по 113,50 гривень з кожного, - скасовано. Так, оскільки грошові кошти в межах виконавчого провадження №75198485 було стягнуто на підставі судового наказу, який в подальшому ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2024 р. було скасовано - грошові кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження №75198485 є такими, що безпідставно набуті Концерном «Міські теплові мережі». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Представник позивача Петров Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах, які зазначені у позовній заяві і просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у їх відсутність та відзиву на позов не подав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі на наявних у справі доказів у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так судом з`ясовано, що 29.04.2024 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ по справі №333/2610/21 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Концерну «МТМ» боргу по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01.07.2018 р. по 28.02.2021 р. в розмірі 20 650, 26 грн., витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 226,00 грн. 04.06.2024 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. було розглянуто заяву стягувана про примусове виконання судового наказу №333/2610/21 від 24.04.2024 р. та відкрито виконавче провадження №75198485. В межах вказаного виконавчого провадження з боржника, [PERSON] , було стягнуто повну суму заборгованості в розмірі 20 650,26 грн. та судовий збір 113.50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №20492 від 14.06.2024 та платіжною інструкцією №17761 від 05.06.2024 року. У зв`язку із виконанням виконавчого документа в повному обсязі. 06.06.2024р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 19.08.2024р. [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про скасування судового наказу №333/2610/21. 16.09.2024р. ухвалою Комунарського районного суду у справі №333/2610/21 заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, про скасування судового наказу по цивільній справі №333/2610/21 - задоволено. Судовий наказ від 29.04.2021 року, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води за період 01.07.2018 року по 28.02.2021 року в розмірі 20650 гривень 26 копійок і судового збору у розмірі по 113,50 гривень з кожного, - скасовано. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки 16.09.2024 \~ \~ \~ \~р. ухвалою Комунарського районного суду у справі №333/2610/21 заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, про скасування судового наказу по цивільній справі №333/2610/21 - задоволено, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Суд дійшов висновку, що відповідно до приписів\~статті 1212 ЦК України\~відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти в розмірі 20650,26грн. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 623/363/20 (провадження № 61-3007св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В порядку ч.1\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 4\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~ст. 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція\~ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт скасування судового наказу, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У такому разі відповідач, як набувач такого майна, з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно на підставі\~ст.1212 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 1211,20 грн., який сплачено позивачем при зверненні до суду за квитанцією 0557-8141-0371-8567 від 11.10.2024 Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137ЦПКУкраїни\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». 03.10.2024 р. з метою отримання професійної правничої допомоги між [PERSON] та Адвокатським бюро "ЮРКОНСАЛТ" Геннадія Працевитого" було укладено договір про надання правової допомоги з додатками до нього. Пунктом 3.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги визначено, що розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до цього Договору. Відповідно до п. 1 Додаткового договору до договору про надання правової допомоги від 03.10.2024 р., клієнтом було доручено в інтересах [PERSON] підготувати та подати позовну заяву про повернення безпідставно стягнутих коштів. Пунктом 2.1. додаткового договору визначено орієнтовану вартість послуг: написання позовної заяви, участь в судових засіданнях 6000 грн. В зв`язку з наданням адвокатом клієнту правової допомоги, між сторонами були підписані відповідні акти надання правової допомоги №1 від 03.10.2024 року, та виставлені рахунки на їх оплату №1 від 03.10.2024 року, які долучені позивачем до заяви про стягнення судових витрат на витрат на правничу допомогу поданої до суду 04.12.2024 року. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved