Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по ОЛлександрівському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 вересня 1993 року між нею і відповідачем було зареєстровано шлюб, у якому у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного шлюб між сторонами було розірвано. З 2017 року відповідач перестав піклуватися про дочку, брати будь-яку участь у її вихованні та утриманні, перейматися її долею, повністю зник з життя дочки, його теперішнє місце перебування ані позивачці, ані дочці невідоме. Неповнолітня [PERSON] проживає з позивачкою, повністю перебуває на її утриманні. 17 травня 2017 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 331/2284/17, згідно з яким визначив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у сумі 1689 гривень 00 копійок щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 30.05.2017. Відповідач свій безумовний батьківський обов`язок з утримання дочки свавільно не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 30.09.2023 загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 98 287,96 (дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 96 копійок) гривень. Усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням дочки протягом указаного часу вирішує позивачка. За таких обставин позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. 17 січня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 18 березня 2024 року. 09 травня 2024 року суд постановив ухвалу про витребування доказів, в якій витребував у Державній прикордонній службі інформацію про перетинання державного кордону України [PERSON] . 09 травня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду. 10 червня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду. До початку судового розгляду представник позивачки, адвокат Кравченко О.В., надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки надала до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його дочки, [PERSON] , [INFO] та заяву у якій просила справу розглянути без участі ї представника. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного вище, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив таке. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 20.02.2009, актовий запис № 85 її батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області 10.09.1993, актовий запис № 1534 між [PERSON] і [PERSON] 10 вересня 1993 року було зареєстровано шлюб. Відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/235/17 від 14.03.2017, що набрало законної сили 03.04.2017 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/008590722 від 23.10.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/008590787 від 23.10.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у сумі 1689 гривень 00 копійок щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 30.05.2017. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 30.09.2023 загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 98 287 (дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 96 копійок. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 16.10..2024 загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 116 919 (сто шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 46 копійок. Згідно з листом Запорізької дитячої музичної школи № 1 від 17.10.2023 № 24 музичну школу протягом навчання [PERSON] у 2020-2022 роках відвідувала її мати, [PERSON] , яка цікавилася її навчанням, відвідувала батьківські збори та концерти. Відповідно до листа Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15 Запорізької міської ради Запорізької області від 16.10.2023 № 02-08/211 класний керівник [PERSON] за час її навчання у школі зустрічалася лише з матір`ю, [PERSON] . Батьківські збори впродовж 2019-2021 року відвідувала мати [PERSON] , зі школи її зустрічала бабуся. Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» № 2559/01-08 від 20.10.2023, піклування про стан здоровся та догляд за неповнолітньою [PERSON] , супровід при відвідуванні лікарів здійснює мати. Усі призначення лікарів та профілактичні заходи мати виконує в повному обсязі. Батько з приводу стану здоров`я дитини до лікаря чи адміністрації медичного закладу не звертався. Відповідно до дозволу на тимчасове проживання [NUMBER] [PERSON] має право на проживання у Норвегії до 11.08.2025. Згідно дозволу на тимчасове проживання [NUMBER] [PERSON] має право на проживання у Норвегії до 11.08.2025. Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району органом опіки та піклування ухвалено рішення про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його дочки, [PERSON] , [INFO] Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою позбавлення батьківських прав є ухилення матір`ю, батьком від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На цьому неодноразово наголошував і Верховний Суд, зокрема у постановах у справі № 631/2406/15-ц від 13.03.2019, у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, п. 100) від 16.07.2015, «М.С. проти України» (заява № 2091/13, п. 76) від 11.07.2017, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частина 5 цієї ж статті передбачає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги аргументи позивачки на підтвердження, яких вона надала суду належні та допустимі докази того, що відповідач не виявляє батьківської турботи та не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, зокрема: не виявляє інтересу до її внутрішнього стану, не створює умов для отримання нею освіти, не забезпечує її матеріально, не забезпечує її належний медичний догляд, що свідчить про умисне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми материнськими обов`язками. Указані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не надав суду будь-яких доказів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивачки і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його дочки, [PERSON] , [INFO] з метою захисту прав неповнолітньої [PERSON] , суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судові витрати, які позивачка понесла у зв`язку із розглядом справи, складаються із судового збору у сумі 1073,60 гривень, що підтверджується наданою до суду квитанцією про сплату судового збору. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved