Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що ним укладено Генеральний Договір добровільного страхування наземного транспорту № А 505275 (електронний номер договір добровільного страхування FO-570588 відповідно до ТЗ (п.88 Реєстру застрахованих ТЗ Додатку до Договору). Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] . 29 жовтня 2020 року сталось ДТП за участю застрахованого ТЗ Kia Optima, д.н. [NUMBER] та ТЗ ГАЗ 3302-415, д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. Представник власника пошкодженого автомобіля Kia Optima, д.н. [NUMBER] звернувся до позивача з заявою про настання події та виплатою страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] проведено його огляд, про що складено акти огляду ТЗ та отримано Рахунок-фактура №1174 від 30.10.2020 року від СТО та отримано ремонту калькуляцію 24768/01/2 від 03.11.2020 року, відповідно до яких вартість ремонту засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] склала 137\~446,60 грн. На підставі зібраних документів позивачем було виплачено страхове відшкодування на суму 133846,60 грн. Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу №200058038 позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації. Проте, ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнило заяву позивача лише на суму 55474,39 грн. Таким чином залишок шкоди становить 78099,21 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» - 78099,21 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації та судовий збір у сумі 2\~684,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13 грудня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом, зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302-415, д.н. [NUMBER] , яким він керував, застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу №200058038 у розмірі 130\~000,00 грн., то відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладається обов`язок із відшкодування завданих збитків у межах ліміту страхування у розмірі 130000 грн., а він несе обов`язок із відшкодування заподіяної шкоди, що перевищує ліміт страхування у розмірі 130000,00 грн. Просив відмовити у задоволені позову та здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 19\~грудня 2023\~року від\~представника відповідача\~надійшла відповідь\~на відзив.\~Зазначає,\~що страхова\~виплата за\~договором обов`язкового\~страхування цивільно-правої\~відповідальності на\~момент ДТП\~29.10.2020\~року складала\~130\~00,00\~грн.\~Відповідно до\~п.36.1.ст.36Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2022 року здійснено перехід розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. У судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. У судовому засідання представник відповідача проти розову заперечувала. Просила відмовити в його задоволенні. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України\~встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Уст.12\~ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 29 жовтня 2020 року в с. Гатне по вул.Курченка,11 А відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] та транспортного засобу ГАЗ 3302-415, д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.9 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. Постанова набрала законної сили, відомості про оскарження постанови суду відсутні. Згідно з\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про страхування»\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України\~встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст. 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 5\~Закону «Про страхування» встановлено, що страхування може бути добровільним та обов`язковим. Встановлено, що на час ДТП діяв Генеральний Договір добровільного страхування наземного транспорту № А 505275 (електронний номер договір добровільного страхування FO-570588 відповідно до ТЗ (п.88 Реєстру застрахованих ТЗ Додатку до Договору). Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] . 29 вересня 2020 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшла заява про настання події та виплати страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] проведено його огляд, про що складено акти огляду ТЗ та отримано Рахунок-фактура №1174 від 30.10.2020 року від СТО та отримано ремонту калькуляцію 24768/01/2 від 03.11.2020 року, відповідно до яких вартість ремонту засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] склала 137\~446,60 грн. Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» пошкодженого автомобіля засобу Kia Optima, д.н. [NUMBER] було власнику виплачено страхове відшкодування у сумі 133846,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №140362 від 24 листопада 2020 року За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі позивач на підставі Генеральний Договір добровільного страхування наземного транспорту № А 505275, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду в розмірі 133846,60 грн. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статті 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що\~стаття 27 Закону України "Про страхування"\~та\~стаття 993 ЦК України\~передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене\~статтею 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного\~статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191\~ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм\~ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом\~статті 993 ЦК України\~і\~статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється\~статтею 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статтею 993 ЦК України, а регрес -\~статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17. З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 3302-415, д.н. [NUMBER] була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації. ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнило заяву позивача на суму 55474,39 грн., що підтверджується Страховим актом №ЦВ/20/8336 від 30.04.2021р. Таким чином залишок шкоди становить 78099,21 грн., яку позивач просить стягнути з [PERSON] . Статтями\~28,\~29 Закону № 1961-IV\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Водночас у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу. Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. З огляду на наведене вище, обов`язком страховика заподіювача шкоди є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (див. висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 333/1050/15-ц). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, він має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Доводи відповідача щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог суд не приймає до уваги, оскільки згідно положень\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~до позивача (страховика) перейшло право вимоги у межах фактичних витрат, у цьому випадку фактичні витрати позивача становлять 133\~846,60 гривень. Заперечуючи проти позовних вимог та їх розміру, відповідач, окрім посилання на необґрунтованість виплаченого страхового відшкодування, не спростував належними та допустимими доказами заявлений розмір позовних вимог. Зокрема, відповідачем не ініційовано проведення експертизи в межах цієї справи для спростування розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування. Крім того, стверджуючи про недостатність відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант», суд оцінює критично. Так, відповідач не надав доказів неправильності нарахованого страхового відшкодування на суму 55\~747,39 грн., обмежившись лиш зазначенням максимальної суми в розмірі 130\~000 грн. та необхідністю позивачу вирахувати знос. Вказана сума міститься у розрахунку страхового відшкодування, який під час розгляду справи відповідачем не спростований. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-691цс15 розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічні по суті висновки викладено, зокрема й в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 497/470/2021. Тобто, якщо особа, яка завдала шкоди, буде вважати, що страховик порушив умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та здійснив потерпілому, в нашому випадку страховику потерпілого, страхову виплату не в повному обсязі, то він не позбавлений можливості це оспорити. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у\~статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень\~статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 78099,21 грн. в якості відшкодування сплаченого страхового відшкодування як з винної особи відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. У статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем по справі, а саме 2684,00 грн. судового збору за пред`явлення позову з відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved