Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 16\~000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування\~заявлених вимог\~зазначає,\~що 28.06.2024\~р.\~між фізичною\~особою \~підприємцем [PERSON] \~ та\~ [PERSON] був\~укладений договір\~№2293. Умовами даного договору встановлено, що позивач зобов`язується надати послуги з доставки виробів (двері вхідні, двері міжкімнатні і металопластикові конструкції) та передати їх у власність відповідачу, а відповідач зобов`язується оплатити вартість замовленого товару на умовах, визначених у пункті 3.1. Договору. Ціна, асортимент товару, колір та загальні розмірі, а також інші умови (комплектація, дизайн та ін.) були попередньо погоджені між сторонами. Відповідач приїзжав на виробництво для погодження умов. Відповідно до умов Договору п.1.2. загальна вартість виробів складає 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень. В день укладання і підписання договору відповідачем був сплачений аванс у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, відповідно до пп. 2.2.1. п. 2.2. та п. 3.2. Договору. Згідно пп.2.2.1.п.2.2. та п. 3.3. Договору решту від вартості товару в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч), відповідач повинен був сплатити в день отримання (доставки). 21.07.2024 на виконання договору позивачем була надана послуга з доставки замовлених виробів. 21.07.2024 між сторонами підписано Акт приймання-передачі, в якому зазначено, що у відповідача не має претензій. Станом на 21.08.2024 (день доставки товару) відповідач не сплатив борг у розмірі 16 000,00 грн. 26.07.2024 року позивач звернувся до відділу поліції №1 Харківського РУП №1 ГУ Національної поліції в Харківській області з відповідною заявою. 02.08.2024 Позивач отримав відповідь від начальника відділу поліції №1 Харківського РУП №1 ГУ Національної поліції в Харківській області, в якій запропоновано звернутися до суду. 21.08.2024 представник в інтересах позивача звернувся до відповідача з вимогою про оплату заборгованості, відповідь не отримав, заборгованість не сплачена. Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідач письмово не повідомив позивача про факт виявлених дефектів чи неукомплектованості, відтак відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.09.2024 р. справу передано для розгляду судді Чорній Б.М. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі та винесення заочного рішення судом . Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом оголошення на сайті, отримання SMS-повідомлень, та на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку. у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною алресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного. Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У даній справі між сторонами виникли правовідносини з договору підряду. Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Положеннями статті 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до положень пункту 4 частини 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» (далі Закон). Відповідно до визначень, викладених у статті 1 цього Закону, виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Робота діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з частини першою статті 10 Закону, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір №2293 з доставки виробів (двері вхідні, двері міжкімнатні і металопластикові конструкції) від 28.06.2024 року (далі - Договір) (а.с.9-10). Згідно п.1.1 умов цього Договору позивач зобов`язався надати послуги з доставки виробів (двері вхідні, двері міжкімнатні і металопластикові конструкції) та передати їх у власність позивач, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно пункту 2.2 Договору, оплата Договору здійснюється у готівковій або безготівковій формі . Відповідно до п.2.2.1. Договору при готівковому розрахунку відповідач зобов`язується сплатити аванс у розмірі від 70% до 100% від вартості товару, а решту сплатити в день отримання ( доставки), шляхом передачі кошті довіреній особі Виконавця, яка буде доставляти вироби. До п.3.1 Договору загальна вартість виробів складає 56\~000,00 грн., п.3.2. аванс 40\~000,00 грн., п.3.3 борг після доставки 16\~000,00 грн. Виконавець зобов`язується виконати доставку виробу протягом 30 робочих днів з дня контрольного заміру та повідомити Замовника про готовність товару до здачі. Здача-приймання виробу здійснюється сторонами за актом прийому-передачі в момент доставки (п.4.2, п.5.1 Договору) Замовник зобов`язується оплатити аванс згідно п.3.2 в розмірі від 70% до 100% вартості товару, що вказана у погодженому замовленні. Оплатити залишок вартості товару, визначений в п.3.3. Прийняти товар, доставлений Виконавцем згідно із вимогами Замовника, передбаченими у замовленні, оглянути його і разі виявлення допущених відступів від умов договору і замовлення або інших видимих недоліків протягом 24 годин з моменту доставки товару повідомити Виконавця в письмовому вигляді ( п.6.3.1, п.6.3.2, п.6.3.3 Договору). Відповідно до п.3.2 умов Договору [PERSON] сплатив позивачу передоплату (аванс) в розмірі 40\~000,00 грн, що підтверджується касовим чеком ІД2992410734 від 28.06.2024, що також не заперечується позивачем ( а.с.10). Так, відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. У ч. 2 ст. 854 ЦК України встановлено, що підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Таким чином, судом встановлено, та не оспорюється відповідачем, що ним було сплачено позивачу аванс у розмірі 40 000,00 грн. на виконання умов Договору. Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 21.07.2024 року, замовлення КІ124UZ009 (Партія 1463) підписано відповідачем [PERSON] , та відповідний запис про виявлення дефектів меблів або його комплектації в акті прийомі-передачі меблів відсутній (а.с.11). Адвокат Горячко О.Б. в інтересах ФОП [PERSON] , направила письмову вимогу від 21.08.2024 року [PERSON] про сплату замовлених послуг (а.с.12). Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Основні зобов`язання, що виникли внаслідок укладення сторонами договору: у позивача - це надати послуги з доставки виробів, а у відповідача - прийняття виробів та оплата його вартості. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір побутового підряду, у відповідності до умов яких, ФОП [PERSON] зобов`язаний доставити вироби за замовленням відповідача та у відповідності до погоджених умов, а відповідач був зобов`язаний прийняти та оплатити виконану роботу. Частинами 1,4 ст.853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. У наданому Акті приймання-передачі Рейс №1463, дата відвантаження 21.07.2024 Замовлення КІ124UZ009 відсутні відповідні записи про виявлені дефекти, натомість відповідачем вказано, що претензій немає. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відтак, доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині не оплати доставки виготовлених виробів, та ці обставини не спростовано відповідачем. Будь-яких належних та допустимих доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за вказаним договором до суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не виконані зобов`язання за Договором № 2293 від 28.06.2024 року, а отже наявні правові підстави для стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 16\~000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved