Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

30.07.2024 на розгляд до Турківського районного суду Львівської області надійшла справа за підсудністю від Сихівського районного суду м. Львова за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] 12.07.2022 написав розписку, згідно з текстом якої отримав від відповідача в строкове платне користування кошти в сумі 22\~500 Євро, які зобов`язувався повернути 25000 Євро в повному обсязі своєчасно до 20.08.2022, а 20 000 Євро повернути в повному обсязі до 20.09.2022. За користування коштами позивач зобов`язувався протягом усього періоду користування коштами сплатити відповідачу пеню в розмірі одного відсотка від загальної суми за кожен день прострочення. Розписка написана в присутності свідка [PERSON] . Позивач вказує, що цю розписку він написав проти волі, під тиском відповідача з погрозами розправою щодо нього та щодо життя та здоров`я його рідних. Розписка написана у святковий день, за його домашньою адресою, куди без попередження прийшов відповідач. 12.07.2022 між сторонами не було передачі коштів, тому розписка є фіктивною. Між сторонами дійсно були фінансовані відносини, відповідач позичав певну суму коштів позивачу, а позивач певну суму відповідачу, були взаємозаліки та інші фінансово-операційні відносини. Розписка від 12.07.2022 не містить даних про отримання відповідачем в борг від позивача грошових коштів, не містить даних про укладення та умови договору позики, тому не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики та не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах. За таких обставин просить суд визнати розписку написану 12.07.2022 від його імені про отримання ним коштів від відповідача [PERSON] в сумі 22\~500\~євро недійсною та стягнути з відповідача судові витрати. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] подав відзив у якому заперечив проти позову. Вказав, що 12.07.2022 позивач [PERSON] надав розписку про одержання ним 12.07.2022 в позику від відповідача грошових коштів в сумі 22\~500,00 Євро для особистих потреб та зобов`язався повернути кошти в повному обсязі. Свої обов`язки за цією розпискою відповідач виконав вчасно і в повному обсязі. Натомість позивач взятих на себе зобов`язань не виконав, отримавши кошти в позику не повернув, у зв`язку з чим відповідач звернувся до суду про стягнення таких коштів. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14.02.2024 справа №458/319/23, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2024 апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Винниченка М.П. задоволено частково, рішення суду в частині стягнення 3 % річних в сумі 264,66 євро та пені в сумі 36\~800,00 євро скасовано, змінено в частині розподілу судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судові рішення набрали законної сили. Оскільки, розписка написана власноручно позивачем, доказів її недійсності, зокрема, доказів шахрайства, тиску, обману тощо позивач суду не подав, тому просив відмовити в задоволенні позову, вирішити питання судових витрат відповідача. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Суд своєю ухвалою від 31.07.2024 позовну заяву залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 05.08.2024 представник позивача адвокат Винниченко М.П. подав до суду клопотання про усунення недоліків, в якому просив відстрочити, розстрочити, зменшити чи звільнити від сплати судового збору позивача [PERSON] . Суд своєю ухвалою від 06.08.2024 відкрив провадження у справі, визначив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання, відстрочив позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 02.09.2024 представник відповідача адвокат Лука Т.М. засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву. 06.11.2024 представник позивача адвокат Винниченко М.П. через систему "Електронний суд " подав клопотання про витребування доказів. Суд своєю ухвалою від 06.11.2024 відмовив у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Винниченко М.П. про витребування доказів. Суд своєю\~ухвалою від\~14.11.2024\~закрив підготовче\~провадження та\~призначив справу\~до судового\~розгляду по\~суті. 02.12.2024 представник позивача адвокат Винниченко М.П. через систему "Електронний суд " подав клопотання про витребування доказів. 10.12.2024 представник відповідача адвокат Лука Т.М. через систему "Електронний суд " подав докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу. 10.12.2024 представник відповідача адвокат Лука Т.М. через систему "Електронний суд " подав заперечення на клопотання позивача про витребування доказів. Суд своєю ухвалою від 11.12.2024 відмовив в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Винниченко М.П. про витребування доказів. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник Винниченко М.П. не прибули, представник позивача через систему "Електронний суд", у поданому 02.12.2024 клопотані просив проводити судове засідання без участі позивача та його представника. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лука\~Т.М. не прибули, представник відповідача через систему "Електронний суд" подав клопотання про проведення судового засідання без участі відповідача та його представника. У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Як видно з копії розписки [PERSON] 12.07.2022 одержав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 22\~500 Євро для особистих потреб. Зобов`язався повернути 2500 євро в повному обсязі своєчасно до 20.08.2022, та 20 000 Євро повернути в повному обсязі своєчасно до 20 вересня 2022. У разі недотримання цього зобов`язання зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1-го відсотка від загальної суми за кожен день прострочення виплати. Дата написання розписки 12.07.2022. Боргова розписка написана в присутності свідка [PERSON] , який підтверджує факт передачі грошових коштів. 25.01.2023 [PERSON] надіслав листа-претензію до [PERSON] щодо недотримання ним грошового зобов`язання згідно з розпискою від 12.07.2022, що підтверджується копією претензії від 25.01.2023. 01.03.2023 представник [PERSON] адвокат Лука Т.М. надіслав лист-вимогу за №01/01-03/2023 та №02/01-03/2023, [PERSON] щодо вжиття заходів про повернення [PERSON] кошти в сумі 22\~500,00 євро, які отримані ним в позику 12.07.2022. 22.03.2023 [PERSON] надіслав [PERSON] відповідь на претензію щодо боргової розписки та вимог про оплату коштів, в якій просив переглянути умови та розмір коштів, які мають бути повернуті, врахувати умови, які склалися в державі форс-мажорні обставини: карантин та військовий стан. Пропонував варіант мирного вирішення спору в позасудовому порядку. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14.02.2024, справа №458/319/24 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] кошти за договором позики від 12.07.2024 в сумі 22\~500,00 євро, три відсотки річних за порушення виконання зобов`язанання відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 264,66 євро та пеню за позовом позики від 12.07.2024 в сумі 36\~800,00 євро, судові витрати 5097,13 грн. 15.04.2024 [PERSON] звернувся із заявою-повідомлення про вчинення злочину до Львівської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій зазначив, що [PERSON] під тиском та погрозами примусив його скласти та підписати 12.07.2022 розписку про отримання від нього в строкове платне користування кошти, а свідок [PERSON] надав суду завідомо неправдиві відомості щодо передачі таких коштів відповідно до цієї розписки 12.07.2022, що підтверджується копією заяви від 15.04.2024. З відповіді Львівської обласної прокуратури №09/1-1412ВИХ-24 від 26.04.2024 видно, про те, що відповідно до територіальної юрисдикції скеровано керівнику Франківської окружної прокуратури м. Львова С. Янчишину для розгляду звернення [PERSON] від 15.04.2024 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення та з інших питань. Згідно з відповіддю Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської обласної прокуратури №14.51/04-14-3234ВИХ-24 від 30.04.2024, звернення [PERSON] , яке надійшло 29.04.2024 із Львівської обласної прокуратури щодо можливого вчинення кримінального правопорушення та з інших питань направлено ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Відповідно до відповіді ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області №Я-17/оп/01/60-2024 від 17.05.2024 звернення [PERSON] , про те, що [PERSON] під тиском та погрозами примусив скласти та підписати розписку про отримання від нього в строкове платне користування кошти, 14.05.2024 зареєстровано в ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» за №1017. Матеріали скеровано за територіальністю до ВП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області для проведення перевірки в межах їх компетентності. Як видно з відповіді ВП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області №Я-3/39/01/08/24 від 24.05.2024, звернення [PERSON] щодо можливих неправомірних дій гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , зареєстровано в ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» за №7739 від 30.04.2024 та журналі обліку вхідної кореспонденції за №Я-3 від 30.04.2024 ВП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2024, справа №458/319/23 апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Винниченка М.П. задоволено частково. Рішення Турківського районного суду Львівської області від 14.02.2024 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 264,66 євро та пені в сумі 36\~800,00 євро скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Змінено рішення Турківського районного суду Львівської області в частині розподілу судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2024, справа №464/4715/24 скаргу [PERSON] на бездіяльність органу досудового розслідування задоволено частково. Зобов`язано службову особу ВП №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення повторно розглянути заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 15.04.2024 та повідомити заявника про прийняте рішення. У решті вимог скарги відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили 16.07.2024, що підтверджується довідкою про набрання судовим рішенням законної сили сформованої 06.11.2024 засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Так, у постанові від 08.07.2019 Верховний Суд при розгляді справи №524/4946/16-ц виклав позицію про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Позичальник має\~право оспорити\~договір позики\~на тій\~підставі,\~що грошові\~кошти або\~речі насправді\~не були\~одержані ним\~від позикодавця\~або були\~одержані у\~меншій кількості,\~ніж встановлено\~договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст. 1051 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 231 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 визначено, що закріплена в ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 907/113/18 зазначено, що: «статтею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Під насильством необхідно розуміти фізичний чи психічний тиск з боку другої сторони або іншої особи з метою спонукати вчинити ті дії, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи). Для визнання правочину недійсним позивач має довести такі обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства, не обов`язково, щоб контрагент особисто здійснював насильство. Необхідно лише, щоб він знав про факт насильства і використав це на свою користь для примушення особи до вчинення правочину». З урахування викладеного, вирішуючи спір у цій справі, суд з наявної в матеріалах справи копії розписки встановив, що 12.07.2022 [PERSON] одержав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 22\~500 Євро для особистих потреб. Зобов`язався повернути 2500 євро в повному обсязі своєчасно до 20.08.2022, та 20 000 Євро повернути в повному обсязі своєчасно до 20 вересня 2022. У разі недотримання цього зобов`язання зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1-го відсотка від загальної суми за кожен день прострочення виплати. Дата написання розписки 12.07.2022. Боргова розписка написана в присутності свідка [PERSON] , який підтверджує факт передачі грошових коштів. Позивач не заперечує того факту, що він власноручно підписав цю розписку. Оригінал цієї розписки знаходиться в матеріалах цивільної справи №458/319/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Як видно з копії рішення Турківського районного суду Львівської області від 14.02.2024 у справі №458/319/24 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] кошти за договором позики від 12.07.2024 в сумі 22 500,00 Євро, три відсотки річних за порушення виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 264,66 Євро та пеню за позовом позики від 12.07.2024 в сумі 36 800,00 Євро, судові витрати 5097,13 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, згідно з вказаним вище рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14.02.2024 суд під час розгляду справи №458/319/24 встановив, що відповідно до письмової розписки від 12.07.2022 позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 22\~500 Євро в строкове платне користування. Суд врахував, що [PERSON] не заперечував і не спростував факту написання ним розписки, проте заперечував існування заборгованості, оскільки було проведено розрахунки. Однак, суд критично поставився до такої позиції, оскільки з долучених квитанцій про оплату і перерахування [PERSON] грошових коштів в користь [PERSON] вбачалося, що такі оплати були проведені до 12.07.2022, тобто до часу написання розписки і часу отримання коштів. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2024 у справі №458/319/23 задоволено частково апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Винниченка\~М.П. Рішення Турківського районного суду Львівської області від 14.02.2024 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 264,66 Євро та пені в сумі 36 800,00 Євро скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Змінено рішення Турківського районного суду Львівської області в частині розподілу судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Колегія суддів апеляційної інстанції у своїй постанові вказала, що оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, позичених коштів не повернув, тому суд першої інстанції на підставі ст. 1946, 1047 ЦК України обґрунтовано стягнув кошти в сумі 22\~500,00 Євро. Також зі змісту постанови видно, що інші доводи апеляційної скарги як-от: написання розписки 12.07.2022 під тиском у святковий день, відсутність передачі коштів, посилання в розписці на присутність свідка не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність договору позики між позивачем та відповідачем та невиконання зобов`язань за договором останнього. Постанова Львівського апеляційного суду від 04.07.2024 у справі №458/319/23 набрала законної сили 04.07.2024. Отже, з урахуванням викладеного, на підставі досліджених та перевірених судом доказів, які подані сторонами в справі, суд встановив, що сторони 12.07.2022 уклали договір позики в розумінні такого правочину відповідно до ст. 1046 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлено розписку позичальника [PERSON] , якою посвідчено передання йому позикодавцем [PERSON] грошових коштів в сумі 22\~500 Євро, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з виконанням зобов`язання за договором позики. У зв`язку з невиконанням зобов`язань на підставі рішення суду з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] кошти за договором позики від 12.07.2024 в сумі 22\~500,00 Євро. Відтак, доводи позивача про те, що між сторонами не було передачі коштів, а отже розписка є фіктивною, суд відхиляє як безпідставні. Щодо підстав позову в частині визнання розписки недійсною, оскільки, як вказує позивач така написана ним 12.07.2022 у святковий день «Петра і Павла» внаслідок застосування до нього тиску та погроз зі сторони відповідача, обману та за відсутності волі позивача на її написання добровільно, то суд дійшов висновку, що такі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Позивач не подав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що спірна розписка була написана ним під тиском та погрозами з боку [PERSON] . При цьому, після написання розписки [PERSON] не звернувся до правоохоронних органів з приводу тиску, погроз та примусу на нього з боку [PERSON] скласти та підписати 12.07.2022 розписку про отримання від нього грошових коштів в сумі 22\~500 Євро. Лише після ухвалення Турківським районним судом Львівської області рішення від 14.02.2024 у справі №458/319/23, [PERSON] звернувся із заявою-повідомлення про вчинення злочину до Львівської обласної прокуратури та ГУ НП у Львівській області, вказавши, що [PERSON] під тиском та погрозами примусив його скласти та підписати 12.07.2022 розписку про отримання від нього в строкове платне користування кошти, а свідок [PERSON] надав суду завідомо неправдиві відомості щодо передачі таких коштів відповідно до цієї розписки 12.07.2022, що підтверджено копією заяви від 15.04.2024. Відтак, доводи позивача про те, що його волевиявлення у момент написання спірної розписки не було вільним і на нього здійснювався тиск, погрози з боку відповідача зроблені на припущеннях, належних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин суду не подав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1-3 ст.12, ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, здійснив оцінку поданим доказам, суд дійшов висновку, що позивач не подав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які є підставою для визнання спірної розписки недійсною у зв`язку з її фіктивністю, укладенням під тиском та погрозами з боку відповідача, а тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю. Розподіл судових витрат. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Ухвалою суду від 06.08.2024 позивачу [PERSON] було відстрочено сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн, до ухвалення судового рішення у справі. З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн на користь держави. Оскільки, в задоволенні позову відмовлено повністю, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лука Т.М. просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000,00 грн. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 13.08.2024 відповідач [PERSON] та адвокатське об`єднання «АК «ФАВОР» уклали Договір № 02/13.08.2024 про надання правової допомоги та представництво інтересів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Відтак, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження\~розміру понесених\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу в\~розмірі 20\~000,00\~грн, представник відповідача [PERSON] - адвокат Лука Т.М. подав ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1303565 від 15.08.2024, договір №\~02/13.08.2024 про надання правової допомоги та представництво інтересів від 13.08.2024, узгодження оплати правової допомоги від 10.12.2024 (додаток до договору №02/13.08.2024 від 13.08.2024), акт приймання виконаних робіт від 10.12.2024, згідно з яким вказано послуги ознайомлення з матеріалами справи, складання і направлення відзиву на позовну заяву (з поштовими витратами та витратами на копіювання), складання клопотань та заяв, представництво інтересів у Турківському районному суді Львівської області упродовж серпня 2024-грудня 2024 в сумі 20\~000,00 грн (10 год). Із матеріалів справи видно, що на виконання умов договору про надання правової допомоги адвокат склав відзив позовну заяву. Крім того, адвокат Лука Т.М. здійснював представництво інтересів [PERSON] у двох судових засіданнях 22.10.2024 (яке фактично тривало 19 хвилин) та 06.11.2024 (яке фактично тривало 20 хвилин), в яких він брав участь в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми "Захищений відеоконференцзв`язок з судом" (vkz.court.gov.ua). Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивач не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані представником відповідача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, беручи до уваги рівень складності та категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, наданих послуг (складання відзиву та участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції, які фактично тривали 19 хв та 20 хв), суд,

Outcome: approved