Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

09 серпня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТДВ "Експрес Страхування" до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 20 грудня 2023 року між ТДВ "Експрес Страхування" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 209.23.2817757, строком дії 04 січня 2024 року по 03 січня 2025 року, страхова сума - 716 300,00 грн. Даним договором було застраховано транспортний засіб "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] , франшиза за договором - 0 грн. 05 березня 2024 року о 13: 40 год на вул. Північній у с. Бурлача Балка сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Volkswagen Touareg" д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2024 року у справі № 501/1042/24, винним у дорожньо-транспортній пригоді було визнано [PERSON] . Власник автомобіля "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля. Відповідно до рахунку-фактури № 2803 від 28 березня 2024 року, складеного ПрАТ "Одеса-Авто", вартість відновлювального ремонту автомобіля "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] склала 428 881,15 грн, які були виплачені позивачем за ремонт вказаного авто. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" на підставі полісу № ЕР/215058646, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика становить 160 000,00 грн, франшиза - 2500,00 грн. Таким чином ПАТ "НАСК "Оранта" в межах ліміту відповідальності відшкодувало позивачу завдану шкоду та виплатило страхову відшкодування у сумі 157 500,00 грн. Наразі позивач просить суд стягнути із [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, що складає 271 381, 15 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2024 року цивільну справу № 753/15422/24 передано судді Шаповаловій К.В. 28 серпня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовче засідання на 10 жовтня 2024 року на 11:00 год. Підготовче засідання призначене на 10 жовтня 2024 року було відкладено на 08 листопада 2024 року на 10:30 год, для повторного виклику відповідача у справі. Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 11 грудня 2024 року У судове засідання призначене на 11 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Причини неявки відповідача суду невідомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме, шляхом надсилання повісток про виклик до суду на адресу його зареєстрованого місця проживання. Однак зазначені повістки повернулися до суду без вручення адресату з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2024 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Як вбачається з вказаної постанови, 05 березня 2024 року о 13:40 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg» д.н.з. [NUMBER] , по вул. Північна у с. Бурлача Балка, виїжджаючи з паркувального карману перед початком руху не переконався в безпеці руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Sportage» д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась по вул. Північна у с. Бурлача Балка в напрямку м. Чорноморськ, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, травмованих немає, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 березня 2024 року, був пошкоджений автомобіль "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 20 грудня 2023 року між [PERSON] та ТДВ "Експрес-страхування" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №209.23.2817757, предметом якого стало страхування автомобіля "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] . 06 березня 2024 року було складено акт огляду пошкодженого автомобіля, відповідно до якого зафіксовано пошкодження автомобіля "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] , які були отримані внаслідок ДТП 05 березня 2024 року. Згідно акту виконаних робіт та рахунку-фактури від 26 березня 2024 року, Філією «Автомобільний Дім Одеса» ПрАТ «Одеса-Авто» були виконані роботи по ремонту транспортного засобу "КІА Sportage", д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 428 881,15 грн. Відповідно до копії страхового акту № 3.24.01111-1 від 11 квітня 2024 року страхове відшкодування потерпілому склало 428 881,15 грн, які були перераховані на рахунок Філії «Автомобільний Дім Одеса», що підтверджується копією платіжної інструкції № 68817268 від 11 квітня 2024 року. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини другої статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до положень статті 1188 УК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Touareg» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до страхового полісу ЕР215058646, згідно якого ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну складає 160 000,00 грн, франшиза - 2500,00 грн. На цій підставі позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з вимогою про стягнення коштів за страхове відшкодування. ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувало позивачу завдану в межах ліміту відповідальності шкоду у розмірі 157 500,00 грн (160 000, грн (страхова сума) - 2500,00 грн (франшиза)). Невідшкодованою позивачу залишилася сума збитків у розмірі 271 381, 15 грн, яку він просить стягнути із відповідача [PERSON] . Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортних засобів з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частин першої, другої статті 22 та частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Звертаючись із позовними вимогами до відповідача, позивач зазначає, що саме ним має бути сплачено різницю між вартістю відновлювального ремонту, що була сплачена позивачем у розмірі 428 881,15 грн та сплаченим страховою компанією відповідача страховим відшкодуванням в розмірі 157 500,00 грн, що складає 271 381, 15 грн, Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача [PERSON] у цій ДТП. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «КІА Sportage», д.н.з. [NUMBER] , яка була сплачена позивачем, перевищує виплачений позивачу страховою компанією відповідача як винної особи у ДТП розмір страхового відшкодування, то з відповідача як особи, винної у ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідач доказів того, що він не повинен нести відповідальність за збитки, які отримав транспортний засіб «КІА Sportage», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яка мала місце 05 березня 2024 року, а також не повинен відшкодовувати позивачу різницю в сумі 271 381, 15 грн суду не надав, доводи позивача не спростував. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з огляду на встановлені обставини, відповідачем не спростовано доводи позивача та докази, надані ним на підтвердження заявлених вимог, а тому суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ТДВ «Експрес Страхування» до [PERSON] про стягнення коштів, в сумі 271 381, 15 грн (428 881,15 грн страхове відшкодування сплачене позивачем за ремонт пошкодженого автомобіля «КІА Sportage», д.н.з. [NUMBER] - 157 500,00 грн, сума, відшкодована страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача = 271 381, 15 грн.). З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved