Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У серпні\~2024\~року до\~Малиновського районного\~суду міста\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] \~( [ADDRESS] ,\~РНОКПП -\~ [NUMBER] )\~до [PERSON] \~( [ADDRESS] ,\~РНОКПП -\~ [NUMBER] )\~про стягнення\~боргу за\~договором позики,\~у якому\~позивач просить\~суд: стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку: [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 55 605,26 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот п`ять) доларів США 26 центів, з яких: 49 644,36 (сорок дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) доларів США 36 центів основна сума боргу, 3523, 45 (три тисячі п`ятсот двадцять три) долара США 45 центів штрафні санкції, 2440,45 (дві тисячі чотириста сорок) доларів США 45 центів 3% річних від несвоєчасно повернутої суми; вирішити питання про розподіл судових витрат. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 31.05.2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та відповідачем - [PERSON] (Позичальник) був укладений Договір позики грошей, згідно з п.1. якого Позикодавець передав, а Позичальник прийняла у власність грошову суму в розмірі 2 200 032 (два мільйона двісті тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 80\~000 (вісімдесят тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю в строк та на умовах передбачених цим договором позику в вищезазначеному розмірі. Так, за доводами позивача, відповідно до п. 2 Договору позики, перед підписанням сторонами договору Позикодавець передав Позичальнику частину позики у сумі 825 012 (вісімсот двадцять п`ять тисяч дванадцять) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентами 30 000 (тридцяти тисячам) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, та підписанням цього договору Позичальник підтвердив факт одержання вказаних в цьому реченні грошей від позикодавця. Згідно з п.3 Договору позики решта позики передається позикодавцем позичальнику відповідно до наступного графіку: 30.06.2021 р. - 825 012 (вісімсот двадцять п`ять тисяч дванадцять) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 30 000 (тридцяти тисячам) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Одеси; 31.07.2021 р. - 550 008 (п`ятсот п`ятдесят тисяч вісім) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Одеси. Позивач зазначив, що відповідно п.5 Договору позики, сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути всю отриману ним позику у строк до 31 грудня 2022 року. Повернення позики має відбутись у місті Одесі (Україна). Задля забезпечення виконання зобов`язань позивача по Договору позики 31 травня 2021 року між позивачем (Іпотекодержатель) та відповідачкою (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Руденко Г. О. та зареєстрований в реєстрі за №675 (далі- Іпотечний договір, додається). В подальшому, як вказано позивачем, позивачка звернулась до відповідача з проханням збільшити суму позики з 80 000,00 доларів США до 100 000,00 доларів США, у зв`язку із чим, між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 від 18.11.2021 року, відповідно до умов якого Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 2 651 470 (два мільйони шістсот п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 100 000 (сто тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю в строк та на умовах передбачених цим договором позику в вищезазначеному розмірі. Також, як зауважив позивач, згідно з п. 1.2. Договору про внесення змін №1, п.3 Договору позики було доповнено абзацом наступного змісту: 18.11.2021 року - 530 200 (п`ятсот тридцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 20\~000 (двадцяти тисячам) доларів США за офіційним курсом Національного банку України. За твердженнями позивача, він передав позику у сумах, передбачених Договором позики, що підтверджується розписками відповідачки: 20 липня 2021 року позичальниця надала розписку про отримання 60 000,00 доларів США; 21 вересня 2021 року позивачка надала розписку про отримання 20 000,00 доларів США і 18 листопада 2021 року позивачка надала розписку про отримання 20 000,00 долларів США, що в сумі становлять 100 000,00 доларів США. Позивач вважає, що відповідач в строк до 31.12.2022 року була зобов`язана повернути позивачу позику у сумі, що еквівалентна 100 000,00 доларів США. Також, позивач зауважив, що у першій половині 2022 року відповідачка повертала гроші частинами, станом на 8 червня 2022 року відповідачкою було повернуто в рамках даної позики суму у розмірі 49 665,00 (сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) доларів США за Договором позики. На прохання відповідачки при зустрічі 23 червня 2022 позивач підписав відповідну розписку від 23 червня 2022 року. Таким чином, позивач вважає у відповідачки перед позивачем залишилась заборгованість у сумі 50 335,00 (п`ятдесят тисяч триста тридцять п`ять) доларів США. Позивач вказав, що на виконання п.6 Договору позики та у досудовому порядку вирішення спору позивач направив відповідачці Заяву позикодавця про неповернення позики від 13.05.2024 року, у якій вимагає в тридцятиденний строк з дня отримання даної заяви повернути йому основну заборгованість у сумі 50 335,00 (п`ятдесят тисяч триста тридцять п`ять) доларів США або її еквівалент в гривнях за офіційним курсом НБУ. Зазначену заяву позикодавця про неповернення позики від 13.05.2024 року відповідачка отримала 18 травня 2024 року, отже заборгованість мала бути погашена відповідачкою в строк до 18 червня 2024 року. 08 липня 2024 року відповідачка перерахувала на банківські реквізити позивача, зазначені у заяві позикодавця про неповернення позики від 13.05.2024 року 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією №IB/782680. Отже, після отримання заяви позикодавця про неповернення позики від 13.05.2024 року відповідачка повернула позивачу ще 690,64 доларів США в рахунок погашення заборгованості за Договором позики. Таким чином, за твердженням позивача, станом на дату зверненням до суду із даним позовом відповідачка має заборгованість перед позивачем у сумі 49 644,36 (сорок дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) долара 36 центів. Посилаючись на вимоги ст. 509, 626, 526, 610, 612, 530, 1046 ЦК України, позивач зауважив, що укладаючи договір позики, сторони визначили у грошовому зобов`язанні еквівалент в іноземній валюті, а саме у доларах США, відповідачці кошти надавалися в доларах, відповідно і позику остання має повернути у доларах США., з урахуванням нарахованої суми штрафних санкцій та 3% річних. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16.08.2024 року у справі №521/12868/24 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні. 03.09.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №48258), у якому відповідач просив суд у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю, вирішити питання про відшкодування відповідачу за рахунок позивача витрат на правничу допомогу адвоката. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву, відповідач, посилаючись на умови укладеного між нею та позивачем договору позики та обставини її часткового повернення, зазначила, що отримувала позику дійсно у доларах США, яку частково повернула у розмірі 49665 доларів США 23.06.2023 року. Відповідач зауважує, що станом на червень 2022 року за офіційним курсом Національного банку України Долар США (USD) складав 29,2549 грн. за 1 долар, а тому, 49 665 доларів США дорівнювало 1 452 945,60 грн. За твердженнями відповідача, 23.06.2022 року позивач отримав від відповідачки частину позики у розмірі 49665 доларів США та 09.11.2023 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , на підставі довіреності від 13.10.2023 року склала у друкованому вигляді заяву-повідомлення, яке підписала власноруч, та засвідчила нотаріально (зареєстровано в реєстрі № 1182), наступного змісту: «Я, [PERSON] , яка дію від імені [PERSON] , діючи свідомо та добровільно, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, цією заявою підтверджую що моїм довірителем - [PERSON] було отримано від [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 19.12.2007 року, гроші у сумі 49 665 (сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) доларів США 00 центів, що є еквівалентом 1 864 920 (один мільйон вісімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, відповідно до Договору позики грошей, укладеного між моїм довірителем - [PERSON] та [PERSON] , 31 травня 2021 року та Договору про внесення змін N 1 від 18.11.2021 року до Договору позики грошей, укладеного 31 травня 2021 року, в рахунок повернення частини загального боргу». Тобто відповідач вважає, що нею станом на 09.11.2023 року повернуто частину позики двома платежами по 49\~665 доларів США. Відповідач вказав, що станом на 09.11.2023 року за офіційним курсом Національного банку України Долар США (USD) складав 36,0407 грн. за 1 долар, а тому, 49 665 доларів США дорівнювало 1789961,36 грн. (49665х36,0407). При цьому, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що будь-яких посилань у заяві [PERSON] від 09.11.2023 року про те, що повернення коштів відбулося 23.06.2022 року, а також що це відбулося лише один раз, а також що залишок боргу становить ще 50 000 доларів США не містить, що спростовує твердження позивача. Відповідач зауважив, що оскільки позивач станом на 09.11.2023 року покинув територію України, а [PERSON] перебувала у м. Одесі, тому сторони домовилися про те, що позивач надасть довіреність своєму представнику з метою підтвердження отримання позивачем частки позики. При цьому, [PERSON] не могла здійснити своєчасно повернення решти позики, оскільки позивач покинув територію України, а його представник уникав зустрічі, договір позики не містив номеру банківського рахунку кредитора, що перешкоджало [PERSON] здійснити банківський переказ залишку боргу на користь кредитора, про номер банківського рахунку кредитора стало відомо лише з листа [PERSON] . Таким чином, на переконання відповідача, залишок заборгованості становив 670,00 доларів США (100000 49 665- 49 665). За твердженням відповідача, 18.05.2024 року [PERSON] здійснила поштовий переказ на користь [PERSON] у розмірі 27900,00 грн. з призначенням платежу «повернення позики». Станом на 18.05.2024 року за офіційним курсом Національного банку України долар США (USD) складав 39,4305 грн. за 1 долар, а тому, 670,00 доларів США дорівнювало 26418 грн. (670х39,4305). Отже, як вказав відповідач, 18.05.2024 року [PERSON] здійснила остаточне повернення позики. Окрім наведеного, відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій з відповідача не мають застосовуватися з огляду на введення в Україні воєнного стану. 09.09.2024 року через підсистему «Електронний суд» від позивача до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 49 644,36 доларів США 36 центів. Тобто фактично, позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій. Зокрема, у вказаній заяві позивач, посилається на обставини укладення договору позики, а також обставини часткового повернення боргу відповідачкою. Також, позивачем 09.09.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси було подане клопотання про виклик в судове засідання свідка [PERSON] , яка, на переконання позивача, може повідомити обставини повернення боргу частинами відповідачкою. 10.09.2024 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/12868/24 заяву представника позивача адвоката Терзіанової Катерини Вячеславівни про зменшення розміру позовних вимог\~від 09.09.2024 року прийнято до розгляду; задоволено клопотання адвоката Терзіанової Катерини Вячеславівни про виклик свідка в судове засідання; підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. 10.09.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява про надання до матеріалів справи позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин за договором позики та визнання іпотеки припиненою, яка перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси (справа №522/5777/24-Е). 07.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача до Малиновського районного суду міста Одеси надійшли додаткові пояснення у справі у яких відповідач просив суд: поновити процесуальні строки для подання доказів; долучити до матеріалів справи копії: позовної заяви [PERSON] до ТОВ «ЄВРО АУДИТ» та [PERSON] , довіреності [PERSON] , заяви [PERSON] про скасування довіреності, заяви [PERSON] до ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, акту приймання-передачі корпоративних прав за підписом [PERSON] , ухвали Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 року у справі № 916/3197/24; не враховувати показання свідка [PERSON] у зв`язку з її суб`єктивним та упередженим ставленням до відповідачки. Зокрема, вказані пояснення аргументовані тим, що показанням свідка [PERSON] слід надати критичну оцінку через її суб`єктивне та упереджене ставлення до позивачки із урахуванням того, що [PERSON] періодично зверталася до [PERSON] як до юриста за отриманням юридичних послуг. Відповідач вказав, що [PERSON] була засновником ТОВ «ЄВРО АУДИТ» та з метою технічної організації управлінням вказаними товариством [PERSON] 25.08.2023 року склала на ім`я декількох представників нотаріально посвідчену довіреність, серед яких були [PERSON] та [PERSON] . 30 січня 2024 року [PERSON] , без отримання згоди [PERSON] скористалася вказаною довіреністю та продала корпоративні права ТОВ «ЄВРО АУДИТ» іншому представнику [PERSON] , при цьому отримані за їх продаж гроші [PERSON] не передала. Відповідач вказав, що у зв`язку з наведеними обставинами [PERSON] звернулася з позовом до Господарського суду Одеської області про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЄВРО АУДИТ», який було вчинено за участю [PERSON] , відтак, у разі задоволення вказаного позову [PERSON] набуває право стягнення збитків з [PERSON] . Окрім наведеного, відповідач зауважив, що показання свідка [PERSON] неможливо враховувати в силу вимог закону, оскільки у даному разі потребує застосування аналогія закону щодо неможливості ґрунтування рішення суду на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позикодавцем. Щодо строків подання нових доказів, відповідач вказав, що лише після постановлення судом ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті 10 вересня 2024 року представнику відповідача адвокату Левіт В.С. від [PERSON] стали відомі додаткові обставини, які свідчать про упередженість свідка [PERSON] , про що зазначено вище. Пояснення судом долучено до матеріалів справи. 15.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява, у якій викладена позиція позивача щодо додаткових пояснень щодо свідка та залучення доказів, з тексту якої судом встановлено, що твердження про те, що відповідачка знаходиться із свідком [PERSON] у спірних правовідносинах не відповідає дійсності, оскільки із наданої представником відповідачки позовної заяви та ухвали Господарського суду Одеської області не вбачається, що [PERSON] є відповідачем по даній справі або до неї заявлено будь-які вимоги. Отже зазначення у поясненнях про набуття [PERSON] права стягнення з [PERSON] збитків є лише припущенням. Більш того, за доводами позивача, Господарський спір за позовом [PERSON] до ТОВ ЄВРО АУДИТ та [PERSON] про визнання недійсним договору та витребування майна із чужого незаконного володіння не вирішено по суті і відсутнє рішення, яке набрало законної сили по зазначеній справі. При цьому, позивач зауважує, що нотаріальна заява [PERSON] від 12.03.2024 року про скасування довіреностей підтверджує, що вона мала сталі ділові стосунки з позивачем [PERSON] та його родиною, та спростовує твердження [PERSON] про те, що їй начебто не відомо про ці взаємовідносини (арк.7 Відзиву на позовну заяву по справі від 02.09.2024 року). Зокрема, відповідачка у наданій заяві скасовує низку довіреностей видану у тому числі на позивача [PERSON] та [PERSON] . Також ділові стосунки [PERSON] мала і зі свідком [PERSON] , про які вона буде доповідати у суді під присягою, тому заява [PERSON] про скасування довіреностей жодним чином не доказує упередженість свідка. Навпаки, свідок [PERSON] мала ділові відносини із обома сторонами по справі, оскільки їй було доручено організувати документальне оформлення позики та іпотеки. Також позивач зазначив, що Відділом поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області було відмовлено в реєстрації заяви [PERSON] від 24.07.2024 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, оскільки відповідно до інформації викладеної в заяві, ознаки кримінального правопорушення не вбачаються. Виходячи з вищевикладеного, позивач вказав, що документи надані представником відповідача не є преюдицією у розумінні ч. 4 ст.82 ЦПК України, не дають обґрунтованих підстав для критичної оцінки показів свідка [PERSON] , а пояснення представника відповідачки є припущеннями, поданими для передчасного формування у суду критичного ставлення до інформації, яка буде повідомлена свідком. Окрім наведеного, на думку позивача, [PERSON] має електронний кабінет у системі Електронний суд, автоматично отримує сповіщення про усі документи, які подаються до справи у власний кабінет та на власну електронну пошту, у тому числі і заяви про виклик свідка від 09.09.2024 року, з огляду на що доводи відповідача про поновлення строку на подання нею нових доказів спростовуються матеріалами справи. З огляду на вказане, позивач просив суд поновити строк на подачу нових доказів, оскільки їх подача обумовлена додатковими поясненнями та надання суду нових доказів відповідачем; долучити до матеріалів справи інформацію з сайту Господарського суду Одеської області щодо справи №916/3197/24, рішення слідчого судді Малиновського районного суду від 09.09.2024 року по справі № 521/13898/24, копію нотаріальної довіреності з офіційним перекладом від 13.10.2023 року, заяву представника відповідачки [PERSON] задовольнити частково, долучити до матеріалів справи нотаріальну заяву [PERSON] від 12.03.2024 року про скасування довіреностей, в долученні додаткових пояснень та інших документів відмовити. Пояснення долучено судом до матеріалів справи. 30.10.2024 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» до Малиновського районного суду міста Одеси надійшли додаткові письмові пояснення у справі (вх. №63308), у яких відповідач просив суд поновити процесуальні строки для подання доказів; долучити до матеріалів справи копію ухвали Одеського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі № 521/13898/24 1- кс/521/2705/24; не враховувати показання свідка [PERSON] у зв`язку з її суб`єктивним та упередженим ставленням до позивачки. Пояснення долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, у зазначених поясненнях відповідач наголосив, що згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі № 521/13898/24 1- кс/521/2705/24 апеляційний суд зазначив, що із заяви [PERSON] та долучених до неї додатків вбачається чітке зазначення заявником обставин вчинення стосовно неї кримінального правопорушення, зокрема, того факту, що довірені особи [PERSON] та [PERSON] , розпорядившись часткою [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «ЄВРО АУДИТ» в розмірі 100% статутного капіталу, не повідомили останню про зазначений факт, не узгодили із нею положення правочину щодо відчуження частки та не надали їй коштів за відповідне відчуження такої частки, що призвело до спричинення заявнику майнової шкоди у вигляді неотримання грошових коштів та позбавлення можливості отримувати прибуток від господарської діяльності підприємства. Зазначені обставини, на переконання відповідача, додатково підтверджують твердження про те, що свідок [PERSON] перебуває у спірних відносинах з відповідачкою тому її показанням слід надати критичну оцінку через її суб`єктивне та упереджене ставлення до позивачки. Письмові пояснення представника відповідача долучено судом до матеріалів цивільної справи. Також, 21.11.2024 року від представника позивача до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позиція щодо додаткових пояснень щодо свідка та залучення доказів (вх. №68162), у яких позивачем наводяться твердження щодо спростування позиції представника відповідачки з мотивів невідповідності доводів, зазначених відповідачем у поясненнях предмету спору у даній справі. Заяву долучено судом до матеріалів цивільної справи. В судовому засіданні, яке відкладалося, позивач підтримав позовні вимоги, з мотивів, що викладені письмово у позовній заяві, письмових поясненнях, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, з мотивів, викладених письмово у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Також в судове засідання з`явилася свідок [PERSON] . Щодо клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи письмових документів від 07.10.2024 року (вх. №57394) суд зазначає таке. Так, відповідач, на обґрунтування підстав для поновлення строків для подання додаткових доказів у справі зазначив, що лише після постановлення судом ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті 10.09.2024 року представнику відповідача адвокату Левіт В.С. від [PERSON] стали відомі додаткові обставини, які свідчать про упередженість свідка [PERSON] , про що зазначено у письмових поясненнях. При цьому, сама відповідач участі у підготовчому судовому засіданні не приймала. Розглянувши вказане вище клопотання відповідача суд зазначає про наявність підстав для відмови у його задоволенні та поверненні додатково поданих ним письмових доказів, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 8, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відтак, виходячи із правил доказування у цивільному процесі, закріплених в чинному ЦПК України, а також принципів змагальності сторін у цивільному процесі, суд зазначає, що подання тих чи інших доказів стосовно обставин, які мають значення для справи, обмежується встановленими законом процедурами та строками. При цьому, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від заявника. З огляду на вказане, та те, що письмові документи в основній частині, у долученні яких до матеріалів цивільної справи клопоче відповідач, пред`явлені суду вже після вирішення судом питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а обставини, викладені відповідачем на обґрунтування причин неподання таких доказів разом із відзивом на позовну заяву в установлений строк не є непереборними та такими, що можуть бути визнані судом поважними, у зв`язку із чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про поновлення йому процесуального строку на подання додаткових доказів у справі та повертає такі документи без розгляду. З аналогічних обставин суд відмовляє позивачу та відповідачу у задоволенні їх клопотання про поновлення строку на подання нових доказів до матеріалів цивільної справи, яка наразі розглядається судом та долучення додаткових доказів, зазначених у клопотанні від 15.10.2024 року (вх. №59985) та від 30.10.2024 року (вх. №63308) відповідно, що має наслідком повернення таких доказів заявникам. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи присутніх при розгляді справи по суті сторін, показання свідка, яка з`явилася в судове засідання, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, надавши оцінку свідченням свідка, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики потребують часткового задоволення, враховуючи таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. 31.05.2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) в простій письмовій формі було укладено договір позики грошей, за умовами п. 1 якого сторони домовилися, що позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошову суму в розмірі 2 200 032 (два мільйона двісті тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 80\~000 (вісімдесят тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах передбачених цим договором позику в вищезазначеному розмірі. Пунктом 2 вказаного договору позики визначено, що перед підписанням сторонами цього договору позикодавець передав позичальнику частину позики у сумі 825 012 (вісімсот двадцять п`ять тисяч дванадцять) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквіваленту 30 000 (тридцяти тисячам) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, та підписанням цього договору позичальник підтверджує факт одержання вказаних в цьому реченні грошей від позикодавця. Відповідно до п.3 договору позики решта позики передається позикодавцем позичальнику відповідно до наступного графіку: 30.06.2021 року - 825 012 (вісімсот двадцять п`ять тисяч дванадцять) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 30 000 (тридцяти тисячам) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Одеси; 31.07.2021 року - 550 008 (п`ятсот п`ятдесят тисяч вісім) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Одеси. За умовами п. 4 договору нарахування та сплата відсотків за користування позикою не здійснюється. Відповідно до п.5 договору позики, сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути всю отриману ним позику у строк до 31 грудня 2022 року. Повернення позики має відбутись у місті Одесі (Україна). Пунктом 6 договору сторони погодили, що повернення частини позики, у відповідності до ст. 545 ЦК України підтверджується відповідними розписками позикодавця або представника позикодавця по довіреності. Повернення всієї суми позики, або не повернення позики, підтверджується відповідною заявою позикодавця або представника позикодавця про розрахунок або неповернення позики. Також, п. 12 договору узгоджено, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Вказаний договір підписано як з боку позикодавця, так і з боку позичальника власноруч. На забезпечення виконання зобов`язань відповідача по договору позики 31.05.2021 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір іпотеки, який нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Руденко Г. О. та зареєстрований в реєстрі за №675. В подальшому, між сторонами у даній справі в простій письмовій формі було укладено договір про внесення змін №1 до договору позики грошей від 31.05.2021 року, від 18.11.2021 року, за п. 1 якого сторони домовилися про те, що п. 1 договору позики викладено у наступній редакції: Позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошову суму в розмірі 2 651 470 (два мільйони шістсот п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 100 000 (сто тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах передбачених цим договором позику в вищезазначеному розмірі. Згідно із п. 1.2. договору про внесення змін №1, п. 3 договору позики було доповнено абзацом наступного змісту: 18.11.2021 року - 530 200 (п`ятсот тридцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 20\~000 (двадцяти тисячам) доларів США за офіційним курсом Національного банку України. Також п.9 договору позики було викладено у наступній редакції: Якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця штраф за весь час прострочення у розмірі 7% від суми простроченого платежу. В цей же день, 18.11.2021 року відповідні зміни були внесені і в Іпотечний договір, зазначений вище. Також у матеріалах справи наявні розписки наступного змісту: 20.07.2021 року відповідач надала розписку позивачу про те, що вона отримала від нього в борг 60 000,00 доларів США; 21.09.2021 року відповідач надала розписку позивачу про отримання від нього в борг 20 000,00 доларів США; 18.11.2021 року відповідач надала розписку позивачу про отримання від нього в борг 20 000,00 доларів США. \~ \~ \~ \~Розпискою від 23.06.2022 року, [PERSON] підтвердив той факт, що отримав від [PERSON] гроші в сумі 49665 доларів США в рахунок повернення частини загального боргу від позичальника в рамках укладеного договору позики грошей від 31.05.2021 року. \~ \~ \~ \~Також у матеріалах справи наявна заява повідомлення, посвідчена Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Руденком Г.О. від 09.11.2023 року про те, що [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , підтвердила те, що її довірителем [PERSON] було отримано від [PERSON] гроші в сумі 49665 доларів США, що є еквівалентом 1864920 грн., відповідно до договору позики та договору внесення змін до нього №1, в рахунок повернення частини загального боргу. \~ \~ \~ \~13.05.2024 року на адресу відповідача позивачем поштовим повідомленням було направлено заяву, у якій останній у тридцятиденний строк просив здійснити повернення отриманої [PERSON] позики у сумі 50335 дол. США, що еквівалентно 1993266 грн. за офіційним курсом Національного банку України, а також суму нарахованого штрафу у розмірі 139528 грн. 62 коп. У вказаній заяві [PERSON] було також вказано банківські реквізити для перерахування коштів. \~ \~ \~ \~08.07.2024 року на рахунок [PERSON] , [PERSON] було перераховано 28000 грн. з призначенням платежу повернення залишку боргу за договором позики від 31.05.2021 року, що вбачається з квитанції про оплату ІВ /782680. Також, в судовому засіданні під час розгляду справи по суті позовних вимог свідок [PERSON] , яка була приведена до присяги свідка та якій було судом роз`яснено її права та обов`язки відповідно до вимог ЦПК України, пояснила суду, що дійсно, на підставі довіреності від позивача, посвідченою нотаріально заявою засвідчила те, що відповідачка повернула позивачу частину позики раніше, яку отримала від [PERSON] в рамках спірного договору позики. При цьому, на запитання суду пояснила, що жодних грошей від позичальниці в цей день не отримувала, а засвідчила раніше отриману позивачем частину позики у розмірі 49665 доларів США, по якій позивачем вже надавалася розписка відповідачу. Також зауважила, що складення та нотаріальне посвідчення заяви повідомлення було ініціативою відповідачки, яка мала намір внести зміни до договору позики та іпотечного договору. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. При цьому, інші документи, подані як стороною позивача, так і стороною відповідача, наявні у матеріалах справи не досліджуються судом та не приймаються до уваги, повертаються заявникам, оскільки такі не стосуються наявних між сторонами спірних правовідносин та є підставами спорів в інших судових провадженнях. Предметом спору у даній справі, за вимогами позивача, сформованими за текстом позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог, є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім заборгованості за договором позики у розмірі 49 644,36 доларів США. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норми права під час часткового прийнняття аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц суд касаційної інстанції вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди мають виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 13.12.2017 року у справі № 6-996цс17, від 25.03.2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14.04.2020 року у справі № 628/3909/15, від 21.07.2021 року у справі № 758/2418/17. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 200/1897/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17). У даній справі судом встановлено, що 31.05.2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) в простій письмовій формі було укладено договір позики грошей, за умовами п. 1 якого сторони домовилися, що позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошову суму в розмірі 2 200 032 (два мільйона двісті тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах передбачених цим договором позику в вищезазначеному розмірі, зі строком повернення 31.12.2022 року. В подальшому, 18.11.2021 року між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 до договору позики грошей від 31.05.2021 року за яким змінено п. 1 основного договору позики в частині предмету позики: Позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошову суму в розмірі 2 651 470 (два мільйони шістсот п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 100 000 (сто тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України». На підтвердження отримання в борг вказаних вище коштів від позивача у матеріалах справи наявні розписки відповідачки: 20.07.2021 року відповідач надала розписку позивачу про те, що вона отримала від нього в борг 60 000,00 доларів США; 21.09.2021 року відповідач надала розписку позивачу про отримання від нього в борг 20 000,00 доларів США; 18.11.2021 року відповідач надала розписку позивачу про отримання від нього в борг 20 000,00 доларів США. При цьому, судом встановлено, що такі розписки було складено в рамках укладеного договору позики. Таким чином, враховуючи те, що вказані вище обставини сторонами у справі не заперечуються, суд виснує про те, що між сторонами склалися правовідносини у сфері грошової позики, договір позики є дійсним, недійсним в цілому або в частині судом не визнаний. При цьому, суд зазначає, що також не заперечувалося представником позивача під час розгляду справи, основним документом, що підтверджував наявність між сторонами спірних правовідносин був саме договір позики, а боргові розписки укладалися відповідачкою вже на виконання його умов, та, в цілому, саме ці документи, в сукупності підтверджують наявність у відповідачки боргового зобов`язання. Суд зазначає що договір позики сам по собі є одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець, стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги. Також такий правочин може бути відплатним або безвідплатним. У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 31.01.2024 року у справі №753/14634/22 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відтак, враховуючи наведене, у даній справі судом встановлено, що за спірним договором позики, змінами до нього, відповідач отримала від позивача гроші в борг, у розмірі 2 651 470 (два мільйони шістсот п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 00 копійок, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові 100 000 (сто тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, оскільки предметом договору, відповідно до його п. 1 з урахуванням договору про зміни, є надання позики саме у гривнях, в перерахунку на еквівалент Долар США. У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) та від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що грошовою одиницею України є гривня (ч. 1 ст. 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (ч. 1 ст. 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Тобто, у даному разі, відповідно до умов договору позики та договору про зміни до нього, позикодавець та позичальник домовилися про надання та прийняття позики саме у національній валюті у розмірі 2 651 470 грн., що на час укладення таких договорів було еквівалентно 100\~000 дол. США. При цьому, за умовами того ж спірного договору позики та договору про внесення змін до нього №1 сторони без застережень та зауважень погодили графік повернення позики відповідними частинами також у національній валюті гривні, що є еквівалентним долару США, що свідчить також про узгодження між сторонами виду, строку та порядку повернення грошей. Також судом встановлено, що відповідач, надаючи позивачу розписки про отримання нею у борг загальної суми 100\~000 доларів США, що не було заперечено позивачем, вказала, що такі розписки було складено в рамках укладеного договору позики. Статтями 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. У Цивільному законодавстві України законодавцем передбачено, що при укладенні правочинів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Отже, у даному разі суд зазначає, що сторони, укладаючи договір позики, фактично узгодили спірне у даній справі питання щодо валюти позики національної валюти, одночасно вказавши еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, що не може судом розцінюватися двозначно, визначаючи позику саме в іноземній валюті, оскільки хоч відповідач за розписками отримувала долари США від позивача, проте мала віддавати борг саме у гривні. А тому, суд вважає, що зобов`язання відповідача визначено у національній валюті, виконання такого зобов`язання з боку останньої має відбуватися у гривні у розмірі 2651470 грн. Судом встановлено, що станом на 23.06.2022 року, [PERSON] підтвердив той факт, що отримав від [PERSON] гроші в сумі 49665 доларів США в рахунок повернення частини загального боргу від позичальника в рамках укладеного договору позики грошей від 31.05.2021 року, що вбачається з наявної у матеріалах справи розписки. На день платежу - 23.06.2022 року офіційний курс долара, що був встановлений НБУ: USD 29,2549 грн. за 1 долар. Таким чином, станом на 23.06.2022 року відповідач повернула позивачу 1452944 грн. 61 коп. Судом при вирішенні справи по суті позовних вимог, як підтвердження сплати відповідачкою ще одного траншу у розмірі 49665 доларів США на виконання боргових зобов`язань, не береться до уваги заява повідомлення, посвідчена Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Руденком Г.О. від 09.11.2023 року про те, що [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , підтвердила те, що її довірителем [PERSON] було отримано від [PERSON] гроші в сумі 49665 доларів США, що є еквівалентом 1864920 грн., відповідно до договору позики та договору внесення змін до нього №1, в рахунок повернення частини загального боргу, оскільки вказані вище кошти вже були отримані позивачем 23.06.2022 року, тобто раніше складення вказаної вище заяви, яка фактично розцінюється судом лише як посвідчення того, що відповідач в рахунок погашення боргу сплатила позивачу гроші у вказаному вище розмірі, що ним не заперечується. Тим більш, що свідок [PERSON] в судовому засіданні не підтвердила того факту, що нею від відповідачки були отримані будь-які кошти в рахунок погашення боргу перед позивачем, а також зазначено те, що складення та посвідчення вказаної вище заяви повідомлення було фактично ініційовано відповідачкою з метою внесення змін в іпотечний договір. Відтак, враховуючи те, що на день вчинення відповідачкою платежу за боргом така сума повернутих коштів складала 1452944 грн. 61 коп., судом відхиляються доводи відповідача про те, що станом на 09.11.2023 року відповідачка повернула позивачу 1864920 грн., оскільки вказане не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної справи. В подальшому, як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, відповідач 08.07.2024 року перерахувала на рахунок позивача 28000 грн. з призначенням платежу повернення залишку боргу за договором позики від 31.05.2021 року, що вбачається з квитанції про оплату ІВ /782680. Таким чином, судом встановлено, що загальна сума боргу, яку сплатила відповідач позивачу в рамках грошового зобов`язання за договором позики складає 1480944 грн. 61 коп. При цьому, за підрахунками суду, розмір коштів, який відповідач не повернула позивачу в рамках договору позики та договору про зміни до нього складає 1170525 грн. 39 коп. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, які по суті визначають, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строк, розмірі та в тій самій валюті, яка визначена договором позики, суд виснує про те, що позовні вимоги [PERSON] частково знаходять своє підтвердження під час розгляду справи, з огляду на що, його позовні вимоги до [PERSON] потребують часткового задоволення та стягнення з відповідачки на його користь 1170525 грн. 39 коп. Доводи відповідачки, зазначені нею у відзиві на позовну заяву про те, що у неї на час подання позовної заяви відсутні будь-які грошові зобов`язання перед позивачем є безпідставними та спростовуються наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог с. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи викладене та

Outcome: partial