Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 22 квітня 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі - КП «Київкомунсервіс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач указує, що надає комунальні послуги з вивезення побутових відходів. На підставі затвердженого публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 08 червня 2018 року, надаються послуги за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] від 01 липня 2018 року. Відповідно до довідки про нарахування та сплату коштів за особовим рахунком № [NUMBER] ( [NUMBER] ), за адресою: [ADDRESS] у період з липня 2018 року до лютого 2024 року позивач надав послуги на загальну суму 7 440,58 грн. Позивачем зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, натомість відповідач порушує умови договору, зокрема плата за послуги не вноситься, що призвело до виникнення простроченої заборгованості у розмірі 7 440,58 грн, та є підставою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. КП «Київкомунсервіс» просить суд стягнути з відповідача 7 440,58 грн - заборгованість за послуги з вивезення твердих побутових відходів за період з липня 2018 року до лютого 2024 року, 2 977,95 грн - інфляційні втрати, 704,02 грн - 3 % річних. У заявах по суті справи указує, що відповідно до розпорядження виконкому Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 грудня 2017 року лише позивач є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві. Отже, відповідач з липня 2018 року користується послугами, які надає позивач. Посилаючись на положення частин першої, третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказує, що зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. При цьому, споживач зобов`язаний письмово проінформувати виконавця послуг про зміну, зокрема фактичної кількості осіб, які постійно проживають, протягом тридцяти календарних днів від дня настання такої події. Для проведення розрахунку за послуги виконавцю робіт необхідно надати документ, що підтверджує тимчасову відсутність (понад 30 календарних днів) споживачів за місцем реєстрації та заяву про здійснення перерахунку. Крім того, вказує, що відповідно до заяви відповідача від 05 лютого 2024 року та доданих до неї підтверджуючих документів, здійснено перерахунок нарахувань за послуги з вивезення побутових відходів у сумі 1 731,44 грн, за період з 01 лютого 2022 року до 29 лютого 2024 року, що відображено у розрахунках. Після звернення до суду з цим позовом, відповідач погасила заборгованість за отримані послуги з вивезення побутових відходів, а саме: 23 липня 2024 року - 4 000,00 грн, 09 червня 2024 року - 3 618,01 грн, 09 червня 2024 року - 229,14 грн. однак це не звільняє її від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Представник позивача у судовому засіданні просила стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати. А також відшкодувати судовий збір. Відповідач у заявах по суті справи вказує, що позивач не звертався до неї з приводу укладення договору про надання послуг. Позивач не надав на її неодноразові звернення жодної інформації та документів щодо розміру заборгованості. Звертає увагу, що за даними позивача у квартирі, власником якої вона є, відображена інформація про 4 зареєстрованих осіб. Проте, фактично до 24 лютого 2022 року проживало 2 особи. З початком агресії російської федерації вона з дочкою виїхала з м. Києва. На час розгляду справи в квартирі проживає лише вона. Стверджує, що вона не відмовляється укласти договір з позивачем та провести розрахунок за фактично отримані послуги, відповідно до кількості споживачів. Вказує, що позивач не довів розмір заборгованості за період з 2018 року до лютого 2024 року, тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними. 09 червня 2024 року вона особисто провела оплату за користування послугами на суму 3 618,01 грн та на суму 229,14 грн, а 23 липня 2024 року на суму 4000,00 грн. Заборгованість за спірний період вона погасила в добровільному порядку, а тому нарахування та стягнення інфляційних втрат, 3% річних та судового збору є безпідставним, оскільки ця заборгованість виникла з вини позивача. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 30 квітня 2024 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (том 1, а.с. 152-154); ? 21 травня 2024 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін (том 1, а.с. 163-164); ? 07 червня 2024 року відповідач подала відзив на позовну заяву з додатками (том 1, а.с. 170-184); ? 17 червня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (том 1, а.с. 185-203); ? 18 червня 2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив з додатками (том 1, а.с. 211-225); ? 21 червня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення з додатками (том 2, а.с. 1-15); ? 23 липня 2024 року від відповідача надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи (том 2, а.с.16-19); ? 01 серпня 2024 року ухвалою суду постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (том 2, а.с. 20-21); ? 26 серпня 2024 року протокольною ухвалою суду частково задоволено клопотання відповідача про долучення письмових доказів (том 1, а.с. 32-34); ? 26 серпня 2024 року ухвалою суду визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача (том 2, а.с.36-37); ? 30 вересня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення з додатками (том 2, а.с.45-84); ?05 листопада 2024 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача від 05 листопада 2024 року про долучення доказів, які подано з порушенням строків, визначених у статті 84 ЦПК України (том 2, а.с.103-105); ?29 листопада 2024 року представник позивача подав до суду розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за спірний період. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Вислухавши представника позивача, відповідача, надавши оцінку зібраним доказам ,як у їх сукупності так і кожному окремо, суд уважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 13 Закону України «Про відходи» суб`єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов`язана із поводженням з відходами. Статтею 17 Закону України «Про відходи» визначено обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами. В тому числі, але не виключно, суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів. Відповідно до статті 35-1 Закону України «Про відходи», поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Встановлено, що рішенням Київської міської ради від 17 квітня 2018 року № 479/4543 «Про визначення послуги з вивезення побутових відходів окремою комунальною послугою, право на здійснення якої виборюються на конкурсних засадах» послугу з вивезення побутових відходів визначено окремою послугою. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 грудня 2017 року № 1589 «Про введення в дію рішення конкурсної комісії з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на території м. Києва», КП «Київкомунсервіс» визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві. Послуги з вивезення побутових відходів надаються підприємством у межах міста Києва, на підставі публічного договору від 08 червня 2018 року, оферту до якого було опубліковано 08 червня 2018 року в газеті «Хрещатик» (далі - договір) з 01 липня 2018 року. Публічний договір від 08 червня 2018 року про надання послуг з вивезення побутових відходів (далі - договір) опубліковано на сайті КП «Київкомунсервіс» (https://kks.kiev.ua/). Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з пунктами 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Судом установлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (том 1, а.с. 26-27). Згідно з відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 29 квітня 2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по теперішній час (том 1, а.с.151). Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] . Крім того, у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що не заперечувалося відповідачем у заява по суті справи. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивач не вчиняв жодних необхідних дій для укладення з нею договору про надання послуг з вивезення побутових відходів. Однак, з липня 2018 року і до лютого 2024 року позивач надавав комунальні послуги за адресою проживання відповідача. Виходячи з вищенаведених положень законодавства, а також зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач не користувалася послугами КП «Київкомунсервіс» щодо вивезення побутових відходів, відповідач вважається таким, що погодилася з укладеним договором та його умовами. Жодних заперечень щодо невиконання умов договору (неотримання послуг) відповідач на адресу позивача не направляла. Крім того, у заявах по суті справи відповідач підтверджувала, що користувалася послугами позивача. Невиконання умов цього договору, може лише свідчити про недобросовісну поведінку відповідача, як учасника договірних правовідносин. Позивач вживав заходів щодо досудового врегулювання спору, а саме 03 січня 2024 року [PERSON] направлялась претензія щодо сплати заборгованості на підставі публічного договору про вивезення побутових відходів Оферта від 08 червня 2018 року вих. № 244-5-166 (том 1, а.с.28-29). Крім того, 05 лютого 2024 року [PERSON] зверталася із письмовою претензією до позивача щодо здійснення перерахунку у зв`язку з тимчасовою відсутністю зареєстрованих у квартирі осіб. Позивач провів перерахунок нарахованих комунальних послуг за період з 01 лютого 2022 року до 29 лютого 2024 року за особовим рахунком № [NUMBER] ( [NUMBER] ) у сумі 1 731,41 грн (том 1, а.с.30-35). Із довідки позивача, складеної 21 березня 2024 року, суд установив, що заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів за особовим рахунком № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 01 липня 2018 року до 01 березня 2024 року становить 7 440,58 грн (том 1, а.с.24-25). Встановлено, що відповідач сплатила заборгованість у розмірі 7 847,15 грн, яка утворилась за період з липня 2018 року до лютого 2024 року, що підтверджено квитанціями: від 09 червня 2024 року - 3 618,01 грн, від 09 червня 2024 року - 229,14 грн, від 23 липня 2024 року - 4 000,00 грн (том 2, а.с. 51) та відображено у довідці, виданій позивачем 30 вересня 2024 року (том 2, а.с.56). Отже, суд установив, що на кінець лютого 2024 року відповідач мала заборгованість зі сплати комунальних послуг у розмірі 7 440,58 грн, яка утворилась за період з липня 2018 року до лютого 2024 року. При цьому, після звернення позивача до суду з цим позовом (квітень 2024 року), [PERSON] сплатила заборгованість у розмірі 7 440,58 грн за отримані послуг з вивезення побутових відходів. Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просив суд на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України стягнути з відповідача: 2 977,95 грн - інфляційні втрати, 704,02 грн - 3 % річних. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено частково вірність здійсненого нарахування. 05.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №206 " Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" (далі - Постанова №206). Абзацом 1 пункту 1 вказаної Постанови №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до пункту 2 Постанови №206 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Втім, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, поновлено на підставі постанови КМУ від 29.12.2023 № 1405, яка набрала чинності 30.12.2023, тобто такі нарахування проводяться з 31.12.2023. На виконання ухвали суду, КП «Київкомунсервіс» уточнило розрахунок сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (том 2, а.с. 131-187), із яких: інфляційні втрати за період з 21 липня 2018 року до 21 лютого 2022 року склали суму у розмірі 2 885,49 грн; 3 % річних за період з 21 липня 2018 року до 21 лютого 2022 року - 656,88 грн. Відповідач контррозрахунку здійснених КП «Київкомунсервіс» нарахувань 3 % річних чи інфляційних втрат суду не надала. Оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Суд констатує, що відповідач після звернення позивача до суду з цим позовом сплатила суму заборгованості за отримані комунальні послуги, однак це не звільняє її від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Доводи відповідача про неотримання від КП «Київкомунсервіс» відповіді на її звернення не доводять того, що саме з вини позивача утворилась заборгованість зі сплати комунальних послуг. Направлення до суду заяви про підтвердження фактичного місяця проживання членів сім`ї відповідача (том 1, а.с. 221-225), не є виконанням вимог пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому не може слугувати підставою для перерахунку позивачем отриманих [PERSON] послуг з вивезення побутових відходів за місцем її реєстрації, оскільки з такою заявою відповідач мала б звернутися до позивача, як до виконавця послуг. Отже, відповідач не довела, що заборгованість зі сплати комунальних послуг виникла з вини позивача, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Оскільки після відкриття провадження у справі, відповідач сплатила основну заборгованість в сумі 7440,58 грн., суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин, з урахуванням вимог статті 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову КП «Київкомунсервіс», а саме стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 2885,49 грн та 3 % річних - 656,88 грн. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень ч. 3 статті 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. Тому з [PERSON] на корить КП «Київкомунсервіс» слід стягнути судовий збір у розмірі 2 325,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial