Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

09 жовтня 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , 2005 року народження в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою 23-х років за умови що вона буде продовжувати навчатися. Вимоги обгрунтовані тим, що сторони мають спільну повнолітню доньку [PERSON] . Як зазначає позивач, донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Після досягнення повноліття донька навчається, потребує матеріальної допомоги, однак відповідач таку допомогу не надає, а тому для захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення, позивач звернулась до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. До суду 25.11.2024 року надійшла заява відповідача в якій він зазначає, що визнає позов. Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача та третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбу та мають спільну доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.02.2022 року. Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, судом не ухвалювалось рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини до виповнення їй 18 річного віку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у 2022 році вступила до комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Київський професійний коледж «СИНЕРГІЯ», є студентом ІІІ курсу денної форми навчання, за професією «Маляр», реставратор декоративно-художніх фарбувань». Закінчення навчання 30.06.2026 року. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вказаною нормою надано три можливості визначення розміру аліментів: у твердій грошовій сумі, в частці від заробітку (доходу) або одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежатиме від різних обставин, які належить оцінити суду. Пунктом 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що після досягнення дитиною повноліття, відповідач не допомагає утримувати доньку (надає незначні суми коштів), хоча йому відомо, що вона навчається та потребує матеріальної допомоги, а власних доходів позивача для утримання дитини не вистачає. В той же час відповідач не надав суду доказів, що він надавав матеріальну допомогу доньці після досягнення нею повноліття. Представник позивача пояснила, що відповідач не має на утриманні інших дітей. У поясненнях, які надійшли до суду відповідач зазначив, що він не заперечує проти сплати аліментів в розмірі частини його доходу. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач участь в утриманні доньки не приймає, відповідні докази суду надані не були, кошти на її утримання не надає, донька потребує матеріальної допомоги, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки до закінчення навчання в примусовому порядку. А тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто з 09.10.2024 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що донька знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров`я дитини (доказів, що на даний час донька перебуває на обліку чи потребує спеціального лікування немає), відповідач не надав доказів, що має на утриманні будь-яких інших осіб, він є працездатним та отримує дохід, враховуючи засади розумності та справедливості, визначає розмір аліментів в розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] , щомісячно починаючи з 09 жовтня 2024 року і до закінчення навчання дитиною, але не довше ніж до виповнення 23 років. На підставі статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved