Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

Позивач звернувся в грудні 2023р. до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, а саме:\~ - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 53/100 частки виробничо-адміністративного будинку в [ADDRESS] ; - виділити в натурі у приватну власність [PERSON] із спільної часткової власності приміщення у адміністративно-виробничому будинку з житловими приміщеннями в [ADDRESS] як окремий обєкт нерухомого майна, який складається (відповідно до технічного паспорта виданного ОБТІ 08.08.2017р.) згідно плану поверху ІІ з наступних приміщень: ІІІ сходова клітка пл.10.2 м.кв., 1 кабінет пл.18.2 м.кв., 2 кабінет пл.22.2 м.кв., 3 кабінет пл.15.1 м.кв., 4 кабінет пл.5.6 м.кв., 5 санвузол пл.4.2 м.кв., 6 туалет пл.1.2 м.кв., 7 коридор пл.4.6 м.кв. (загальною площею 81.3 м.кв.); - стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за перевищення реальної частки над ідеальною у сумі 430 612.00грн.; - [PERSON] виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: між приміщеннями сходових кліток І та ІІІ встановити перегородку, в приміщенні сходової ІІ-го поверху ІІІ демонтувати віконну раму, розширити віконний отвір та встановити вхідні двері з прибудовою зовнішньої сходової (полегшеної конструкції). Стягнути судові витрати. Вимоги позову адвокат позивача обґрунтовує тим, що 03.07.1996 року позивач придбав за договором купівлі-продажу 53/100 частки виробничо-адміністративного будинку в [ADDRESS] , загальною площею 203.9 м.кв., 1/2 підвалу 19.7 м.кв., 1/2 кот. 1.65 м.кв., ІІ поверх 81.3 м.кв., 1/2 сходової клітки 5.1 м.кв., сукупна площа становить 107.75 м.кв. (53/100). Інша частина будинку 47/100 придбав [PERSON] , згідно договору від 03.07.1996р., виробничо-адміністративного будинку в [ADDRESS] , загальною площею 203.9 м.кв., 1/2 підвалу 19.7 м.кв., 1/2 кот. 1.65 м.кв., ІІ поверх 81.3 м.кв., 1/2 сходової клітки 5.1 м.кв., сукупна площа становить\~ 96.15 м.кв. (47/100). Фактично позивачем було придбане приміщення ІІ поверху будинку, а [PERSON] І поверху, залишивши у спільній власності по рівну: сходи, підвал, котельня. Після смерті [PERSON] спадкоємцями стали відповідачі, а саме [PERSON] володіє 47/200+47/200 частки, [PERSON] -\~ 47/600 частки, [PERSON] -\~ 47/600 частки. Порядок користування будинком відповідав та відповідає\~ розподілу по поверхах та переліку Техпаспорту приміщень станом на 25.12.2001 року, позивач - квартирою [ADDRESS] на ІІ поверсі, а [PERSON] квартирою [ADDRESS] (рішення виконкому про статус житлового приміщення від 17.02.1998р., однак дане рішення реалізоване [PERSON] не було), а також підвал, сходові, котельня (остання демонтована через аварійний стан, а площа зменшилась на 3.3 м.кв.). Маючи намір продати свою частку позивач звертався до відповідачів з пропозицією реального поділу, проте відповідачі пропозиції ігнорують. Поділ будинку, згідно висновку експерта від 24.11.2023р. є технічно можливим, за двома варіантами розподілу. 02.04.2024р. подано адвокатом відповідача 1,2,3 відзив на позов, в якому погодились із запропонованим у висновку експерта від 24.11.2023р. варіантом поділу будинку, зокрема що позивачу, як власнику 53/100 частини, слід виділити наступні приміщення: ІІІ сходова клітка пл.10.2 м.кв., 1 кабінет пл.18.2 м.кв., 2 кабінет пл.22.2 м.кв., 3 кабінет пл.15.1 м.кв., 4 кабінет пл.5.6 м.кв., 5 санвузол пл.4.2 м.кв., 6 туалет пл.1.2 м.кв., 7 коридор пл.4.6 м.кв. (загальною площею 81.3 м.кв.), що становить 40.5% загальної вартості об`єкта, тобто за вимогами позову. При цьому, так4ож слід покласти на позивача виконання переліку робіт. Відповідачам ж залишити\~ 59.5% всього об`єкту: на І поверсі площею 119.3 м.кв. за поданим переліком, за вимогами позову. Щодо вимоги про стягнення компенсації на користь позивача з відповідачів у сумі 430 612.00грн. за перевищення реальної частки виділеного будинку просили відмовити, оскільки у 2022-2023 роках відповідачі здійснили певні будівельні роботи за власні кошти без участі позивача, а саме: були встановлені вхідні двері\~ вартістю 40000грн., поміняно вікна та віконні рами на суму 14500грн., роботи з заміни даху на суму 225000грн., таким чином збільшено вартість спірного домоволодіння на суму 279500грн. без перерозподілу ідеальних часток співвласників, що повинен врахувати суд у даному спорі. Окрім того, відповідачі не спроможні здійснити таку компенсацію, так як [PERSON] є пенсіонером та отримувачем пенсії за віком, інші відповідачі не працевлаштовані, що становитиме надмірний тягар для них. Ухвалою від 27.06.2024р. закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача позовні вимоги підтримав. При цьому, додатково зауважив, що готовий розглядати альтернативно будь який варіант виділу у натурі частки, як зазначений в позовних вимогах, так і запропонований зі сторони відповідачів, проте відповідачі обирають не пропорційний часткам поділ, погоджуючись частково з позовними вимогами, однак без будь якої сплати компенсації при збільшенні суттєво їх частки. Щодо проведених ніби то робіт по покращенню та збільшенні вартості будинковолодіння, про які зазначає сторона відповідача, то такі проводилися без будь якого погодження з позивачем, а також у приміщеннях, які належать їм на праві власності, а тому не можуть враховуватись як покращення спільного майна за згодою всіх співвласників. При цьому, деякі роботи проведено вже після звернення до суду чи після висновку експерта. Представник відповідачів 1,2,3 у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити частково з підстав викладених у відзиві. На інші варіанти розподілу не погоджуються відповідачі. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] \~ придбав за договором купівлі-продажу від 03.07.1996 року 53/100 частки виробничо-адміністративного будинку в [ADDRESS] , цегляного, загальною площею 203.9 м.кв., а саме: 1/2 підвалу 19.7 м.кв., 1/2 кот. 1.65 м.кв., ІІ поверх 81.3 м.кв., 1/2 сходової клітки 5.1 м.кв. (а.с.19). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить 53/100 частки у спільній частковій власності адміністративно-виробничого будинку з житловими приміщеннями (а.с.20). Отже, як зазначала сторона позивача, сукупна площа його приміщень за договором купівлі-продажу становить в загальному - 107.75 м.кв. або ж 53/100 частки. Інша частина будинку в [ADDRESS] було придбано [PERSON] у того ж самого продавця, згідно договору від 03.07.1996р., 47/100 виробничо-адміністративного будинку цегляного, загальною площею 203.9 м.кв., а саме:\~ 1/2 підвалу 19.7 м.кв., 1/2 кот. 1.65 м.кв., І поверх 69.7 м.кв., 1/2 сходової клітки 5.1 м.кв. (а.с.21-22). [PERSON] помер та його частка власності на спірне нерухоме майно перейшла по спадщині його спадкоємцям відповідачам. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить 47/600 та 47/200 частки, [PERSON] \~ - 47/600 частки, [PERSON] - 47/600 частки (а.с.16-18). Отже сукупна площа приміщень будинку за договором купівлі-продажу спадкодавця та прийняттям спадщини спадкоємцями (відповідачами у справі) становить 47/100 частки, а сукупна\~ площа становить\~ 96.15 м.кв.. Фактично позивачем використовується приміщення будинку ІІ поверху будинку, а відповідачами приміщення І поверху. А деякі приміщення загального користування належать на праві спільної власності сторонам по рівну, а саме: сходи, підвал, котельня (остання демонтована через аварійний стан, а відповідно площа будівлі зменшилась на 3.3 м.кв.), що не заперечується сторонами. Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача зазначала, що із двох варіантів визначених експертизою, сторони справи погоджуються тільки на один варіант за №ІІ, який співпадає з позовними вимогами і визнаються ці вимоги\~ відповідачами, і водночас сторона позивача зменшує свою частку та покладає на себе проведення робіт пов`язаних із виділенням та влаштуванням окремого входу, незважаючи на те, що [PERSON] 1947 р.н. також є особою похилого віку, на що наголошували і відповідачі щодо власного віку (один є пенсіонером, інші непрацюючі), при цьому проведення вказаного виду робіт є теж фінансово затратним, відповідачі брати виконання робіт при виділі часток на себе не хочуть. При цьому, підвальне приміщення не реально виділяти порівну, так як там єдиний вхід, а отже слід залишити для власників першого поверху, з врахуванням, що їм залишається і існуючий вхід у будинок. Відповідачам також підходить зменшення частки позивача до 40.5% із 53% загальної вартості об`єкта та відповідно збільшення їхньої частки до 59.5% із 47% всього об`єкту, однак відмовляються на компенсацію різниці, що є непропорційним та несправедливим до позивача як власника більшої частки на даний час. Заперечуючи позовні вимоги тільки в частині позовних вимог про стягнення компенсації на користь позивача з відповідачів у сумі 430 612.00грн. за перевищення реальної частки виділеного будинку, представник відповідача просив у цьому відмовити, оскільки у 2022-2023 роках відповідачі здійснили певні будівельні роботи за власні кошти без участі позивача, а саме: були встановлені вхідні двері\~ вартістю 40 000грн., поміняно вікна та віконні рами на суму 14 500грн., роботи з заміни даху на суму 225 000грн., таким чином збільшено вартість спірного домоволодіння на суму 279 500грн. без перерозподілу ідеальних часток співвласників, що повинен врахувати суд у даному спорі. Перш за все, оскільки вимоги позову визнаються відповідачами, то такі підлягають до задоволення в частині про виділ майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, а саме:\~ - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 53/100 частки виробничо-адміністративного будинку в [ADDRESS] ; - виділити в натурі у приватну власність [PERSON] із спільної часткової власності приміщення у адміністративно-виробничому будинку з житловими приміщеннями в [ADDRESS] як окремий обєкт нерухомого майна, який складається (відповідно до технічного паспорта виданного ОБТІ 08.08.2017р.) згідно плану поверху ІІ з наступних приміщень: ІІІ сходова клітка пл.10.2 м.кв., 1 кабінет пл.18.2 м.кв., 2 кабінет пл.22.2 м.кв., 3 кабінет пл.15.1 м.кв., 4 кабінет пл.5.6 м.кв., 5 санвузол пл.4.2 м.кв., 6 туалет пл.1.2 м.кв., 7 коридор пл.4.6 м.кв. (загальною площею 81.3 м.кв.); - [PERSON] виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: між приміщеннями сходових кліток І та ІІІ встановити перегородку, в приміщенні сходової ІІ-го поверху ІІІ демонтувати віконну раму, розширити віконний отвір та встановити вхідні двері з прибудовою зовнішньої сходової (полегшеної конструкції). Так, за ст.355, 356, 358, 364 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. \~ Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, щопоняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. \~ Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22.08.2023 року посправі №128/2735/20\~ прийшов до наступних висновків: частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. При виділі майна припиняється право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі. Кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватись на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. Такий висновок випливає з норми ч. 1 ст. 358 ЦК, яка чітко встановлює засади здійснення права спільної часткової власності за згодою співвласників. І лише у разі виникнення між співвласниками спору справа про виділ вирішується судом. Центральний зміст договору про виділ є вказівка на майно, яке є об`єктом виділу. Відтак, залишається без уваги і не є предметом цього договору майно, яке внаслідок виділу першого співвласника залишається у власності другого колишнього співвласника, що зумовлює для останнього подальші ускладнення при здійсненні речових прав. У справі, що розглядається, позивач пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України. А інша частка будинку\~ має множинність співвласників (відповідачів), для яких їхні частки у залишеному на праві спільної часткової власності не змінюються. Отже, при виділі частки, зберігаються правовідносини спільної часткової власності для інших. Проте вони припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Співвласник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості компенсацію за нього. При виділі майна припиняється право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. З врахуванням того, що частка позивача зменшується, він обрав спосіб захисту з отриманням компенсації за збільшення частки (перевищення реальної частки виділеного будинку) для відповідачів, вірно, з чим і вони погодилися та визнали. При цьому, якщо такий варіант виділу не підходив би відповідачам, вони мали б право обрати інший варіант виділу, за яким їх частка не збільшувалась, а наприклад зменшувалась і потреба виплати позивачу компенсації ними не ставилась би. Щодо того, що відповідачі, як доводив представник, виконали роботи по покращенню та збільшено таким чином вартість спірного домоволодіння на суму 279 500грн. без перерозподілу ідеальних часток співвласників (хоча питання компенсації заявлено у сумі 430 612.00грн.) , слід зазначити наступне. У 2022-2023 роках відповідачі здійснили певні роботи за власні кошти, а саме були замовлені у травні 2023р. [PERSON] вхідні двері вартістю 40000грн. (повтор з двох рахунків, в одному аванс 40 тис.грн., в іншому 10тис.грн.), три вікна з фурнітурою на суму 14500грн. (аванс 10тис.грн.), доказів прийняття та виконання робіт, доплату за дані речі сторона не надавала (а.с.151-153). Також у червні 2022р. [PERSON] уклала договір підряду по заміні конструкції даху будинку по [ADDRESS] вартістю 225 000грн. в термін 14 робочих днів, які за умовами договору завершуються підписанням акту приймання-передачі, оплачено замовником підряднику дані кошти зокрема 150 000грн. авансу 14.06.2022р. у день підписання договору, а 75000грн. як кінцева оплата 19.06.2020р. (описка щодо року не виправлена тобто 2022р., а не 2020р.) (а.с.154-157). Заперечуючи ці доводи сторони відповідача, сторона позивача вказала, що це не однозначне підтвердження поліпшення нерухомого майна саме по [ADDRESS] , оскільки [PERSON] наприклад має власну квартиру за іншою адресою (згідно реєстру прав а.с.171), а також у квартиру відповідачам [ADDRESS] могли вставлятися вікна, а не в приміщення загального користування. Додатково представник також вказав, що згоду на проведення робіт по реконструкції даху в позивача ніхто не отримував, про роботи не повідомляв. Експерт\~ у листопаді 2023р. на місця проводив огляд будинку (фото №1) двері вхідні старі, вікна металопластикові у квартирі відповідачів вже наявні (а.с.46). Разом з тим, у листопаді 2024р. представник відповідачів також зробив фото фіксацію будинку (дві сторони), з яких вбачається заміна двох вікон (горіхового кольору) у підвал, , вхідних дверей та вікна одного над дверима (а.с.217-229). Коли були саме встановлені вікна та двері суду не вдалося встановити, проте період такої заміни після листопада 2023 року, так як експертом при огляді зафіксовано попередні двері та 3 вікна. Компенсація заявлена позовними вимогами позивачем та вклад у покращення майна на які вказує представник відповідача є нерівнозначними, а щодо різниці представник відповідачів взагалі не висловлювався заперечуючи вимогу в цій частині повністю. За ч.3,5 ст.357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.\~ Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Щодо цього, суд зазначає те, що сторона відповідачів вправі вирішувати питання у іншому спорі стягнення з позивача тих робіт, які були узгоджені між співвласниками всього будинку, у разі доведення необхідності таких (заміна даху через протікання, енергозбереження майна спільної власності тощо), належного представлення доказів прийняття робіт та їх оплати, часу таких робіт, при цьому з врахуванням і того, що покращення (вікна та двері) проведені до частки, яка залишається у власності після виділу, на що звертав увагу представник позивача про покращення фактично своєї частки майна. Судом також встановлено, що земельна ділянка під обслуговуванням даного домоволодіння не сформована, немає кадастрового номера, не огороджена, не приватизована та перебуває у комунальній власності міста. Отже, після проведеного виділу, кожна сторона вправі звертатися на оформлення земельної ділянки перед органом місцевого самоврядування, а також як зазначив представник позивача згоду на можливість формування такої земельної ділянки відповідачі не надали. Щодо неплатоспроможності відповідачів по сплаті компенсації, то як вірно зазначив представник позивача, у 2023 році відповідачі витрати фінансові на заміну даху та вікон мали, а також є власниками іншого нерухомого майна (а.с.167-172). Отже, оцінюючи всі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову вцілому. Щодо стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача, то слід вказати наступне. За вимогами ст.133,137,141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в т.ч. на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує в т.ч. дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За подання позову позивачем оплачено 13 420грн., виходячи з вартості будинку (а.с.11). За проведення експертиз вартості майна позивач просив стягнення з відповідачів витрати понесені в цій частині в сумі 25000грн. (а.с.84). Обгрунтовуючи дані вимоги представник зазначив, що в порядку досудового врегулювання, сторона позивача намагалася розглянути різні варіанти, які можливо було розглянути і в позасудовому порядку, проте відповідачі категорично відмовлялися на пропозиції, аналогічно при розгляді даної судової справи відповідачі йти на мирову угоду не забажали, свої варіанти поділу чи виділу пропонувати відмовлялися, а тому позивач змушений був нести витрати на сплату судового збору та на експертний висновок, тому слід дані витрати стягнути з відповідачів. Представник відповідачів заперечив стягнення даних витрат, оскільки позивач повинен їх нести самостійно, вимоги позову у запропонованому варіанті розподілу частково визнано відповідачами, окрім компенсації. Враховуючи, що позов задоволено повністю, сторона відповідача на неодноразову пропозицію суду добровільно врегулювати спір на визначених в двохсторонньому порядку умовах не погоджувались та обрали визнання позову з метою збільшення частки без виплати компенсації за збільшення своєї частки, з відповідачів в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір та витрати на експертизу. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 16, 355, 356, 358, 364 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved