Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач\~ звернувся в суд з даним позовом та просить встановити факт смерті [PERSON] на території російської федерації та визнати за позивачем, як спадкоємця після смерті брата на 1/4 спільної часткової власності квартири у [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що від самого народження проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належала його сім`ї в рівних частинах так як була приватизована згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» на всіх проживаючих в той момент членів сім`ї, а саме: батька позивача [PERSON] , матір [PERSON] , брата [PERSON] та на самого позивача. Після смерті батьків позивач отримав свідоцтво про право на спадщину зокрема на 3/4 частки\~ вказаної вище квартири, інша 1/4 частка належить брату [PERSON] . Однак [PERSON] , виїхав в росію на роботу і постійне проживання, та [INFO] в м. Воронеж помер. Отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка неможливо, оскільки брат позивача помер на території рф, яка є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відсутній, у позивача наявне лише фото з його пам`ятника. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. У судове засідання позивач не прибув, однак суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності, вирішення даного питання покладають на розсуд суду. Представник відділу ЦНАП Сокальської міської ради в судове засідання не прибула, суду надано заяву про розгляд даної справи у їхній відсутності, прийняття рішення покладають на розсуд суду. Згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 05.09.1994р.\~ встановлено, що квартира [ADDRESS] , була приватизована згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» на праві приватної спільної власності - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Із оглянутих копій свідоцтва про смерть встановлено, що\~ [PERSON] помер [INFO] а [PERSON] померла [INFO] . Після смерті батьків [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 ідеальну\~ частини вищезгаданої квартири (по 1/4 частки кожного спадкодавця). Реєстрація права власності на нерухоме майно\~ - 2/4 частки квартири [ADDRESS] проведена КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», про що свідчить копія витягу №19574587 від 17.07.2008р. Із матеріалів справи також встановлено, що інша 1/ 4 частка згаданої квартири на праві приватної спільної власності належить [PERSON] брату позивача. Факт родинних відносин підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України №00048186088. Однак [PERSON] помер [INFO] , вказане місце смерті російська федерація яка\~ є територією країни-агресора. У позивача немає можливості отримати свідоцтво про смерть брата а лише наявне фото з надмогильного пам`ятнику, що не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті особи в позасудовому порядку. Діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Ураховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в цих випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Оцінюючи надані письмові докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Ухвалюючи рішення суд бере до уваги, що відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки смерті особи що знаходилася на території держави-агресора, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на такій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи в подальшому належним чином оформлення прав на спадщину, яка відкрилась після смерті брата. Реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати смерть у позивача не має, тому відновлення порушених прав позивача не можливо в інший спосіб, як встановлення даного юридичного факту в судовому порядку. Відповідно до змісту частини першої, другої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Так, положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України регламентовано, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). У статті 1223 Цивільного кодексу України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття, як це передбачено частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Слід також зауважити, що спадщина після померлого [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, відемурлою у відповідності до приписів статті 1277 Цивільного кодексу України не визнана, позивач є єдиним спадкоємцем за законом. Частиною 1 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті брата у позивача наявні перешкоди в нотаріальному оформленні спадщини. З урахуванням викладеного, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви , оскільки вимоги засновані на законі, є обґрунтованими та доведені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved