Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, і представник позивачів суду пояснив, що 03 березня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» був укладений договір оренди земельної ділянки № 67-В, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, загальною площею 11,2100 га, в тому числі ріллі 11,2100 га, кадастровий номер 1222086200:01:001:0034, строком на 15 років. На момент підписання договору сторонами нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 142429,67 грн (сто сорок дві тисячі чотириста двадцять дев`ять гривень 67 копійок). Відтак, у Договорі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та встановлена у розмірі 3% (відсотка) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на момент підписання договору - 4272,89 грн (чотири тисячі двісті сімдесят дві гривні 89 копійок). Кошти перераховуються через фінансові установи або сплачуються готівкою з каси підприємства, у термін з 30.07 по 30.12 кожного року. [INFO] помер орендодавець за договором - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина. 23 червня 2020 року державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Парусниковою І.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на частку майна та на ім`я [PERSON] на частку майна . Спадкоємцями за Договором стали [PERSON] та [PERSON] . Про перехід права власності за спадкуванням позивачі повідомляли відповідача і в усній і в письмовій формі. Однак, відповідач, будучи обізнаний про те, що орендодавець - [PERSON] , помер, і позивачі, як спадкоємці стали власниками орендованої земельної ділянки, з 2020 року і по сьогоднішній день не сплачує орендну плату за Договором. За 2019 рік, де строк сплати за Договором складав - до 30.12, відповідач сплатив орендну плату позивачам як спадкоємцям - у січні 2020 року. Після цього жодної оплати відповідачем за Договором здійснено не було. Відповідач систематично не сплачує оренду плату за Договором і має заборгованість за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, що в сукупності складає 12 818,67 грн. На вимоги про сплату заборгованості і розірвання Договору, відповідач не реагує тому, ураховуючи викладене просять розірвати договір достроково, припинити право оренди, скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агрофірма «Вишневе», стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі та сплачений судовий збір. Представник відповідача Шпак В.І. у судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що попередньому власнику виплачувалася орендна плата наперед, лист-вимога до ТОВ «Агрофірма «Вишневе» не направлявся, а про спадкоємців дізналися лише у 2023 році. Вислухавши стороши, дослідивши та перевіривши матеріали справи судом встановлено, що 03 березня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» був укладеній договір оренди земельної ділянки № 67-В. Згідно пункту 1 даного Договору, орендодавець [PERSON] надав, а орендар ТОВ «Агрофірма «Вишневе» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке знаходиться за межами населеного пункту на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Згідно пункту 2 Договору, в оренду передавалася земельна ділянка загальною площею 11,2100 га, в тому числі ріллі 11,2100 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ДП № 079915, виданого 18 вересня 2001 року відділом Держкомземом у Криничанському районі, кадастровий номер земельної ділянки 1222086200:01:001:0034. Пунктом 5 даного Договору передбачено, що на момент підписання договору сторонами нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 142429,67 грн (сто сорок дві тисячі чотириста двадцять дев`ять гривень 67 копійок). Згідно пункту 8 Договір укладено строком на 15 (п`ятнадцять) років з урахуванням ротації культур за 7-пільною сівозмінною. Договір оренди землі набрав чинності після його державної реєстрації згідно ст. 18 Закону Україні «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-ХІV. У пункті 9 Договору передбачені умови орендної плати. Відтак, у Договорі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та встановлена у розмірі 3% (відсотка) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на момент підписання договору - 4272,89 грн (чотири тисячі двісті сімдесят дві гривні 89 копійок). Кошти перераховуються через фінансові установи або сплачуються готівкою з каси підприємства. Протоколом погодження порядку, розміру та умов сплати орендної плати додатком № 1 до Договору оренди земельної ділянки № 187 від 17.06.2014 року передбачено, що орендодавець приймає в рахунок орендної плати від орендаря гроші. Згідно пункту 11 Договору, орендна плата сплачується орендарем протягом терміну дії договору оренди, але не пізніше у термін з 30.07 по 30.12 кожного року. [INFO] помер орендодавець за договором - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина. 23 червня 2020 року державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Парусникової І.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на частку майна ( зареєстровано в реєстрі за № 223) та на ім`я [PERSON] на частку майна ( зареєстровано в реєстрі за № 257). Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та на ім`я [PERSON] складається з: земельної ділянки площею 11,2100 гектарів в межах згідно з планом, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, Аульська селищна рада, що належала спадкодавцеві [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП № 079915, виданого 18.09.2001 року Українською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області згідно рішення 23 сесії ХХІІІ скликання Української сільської ради № 1 від 25.04.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 20/175, кадастровий номер земельної ділянки - 1222086200:01:001:0034. Отже, спадкоємцями за Договором стали [PERSON] та [PERSON] . Про перехід права власності за спадкуванням позивачі повідомляли відповідача і в усній і в письмовій формі. Зокрема, пунктом 4.2 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відтак, Договір не підлягав зміні у зв`язку зі вступом у договірні відносини спадкоємців як орендодавців за Договором. Однак, відповідач, будучи обізнаний про те, що орендодавець - [PERSON] , помер і позивачі, як спадкоємці стали власниками орендованої земельної ділянки, з 2020 року і по сьогоднішній день не сплачує орендну плату за Договором. За 2019 рік, де строк сплати за Договором складав - до 30.12, відповідач сплатив орендну плату нам як спадкоємцям - у січні 2020 року. Після цього жодної оплати відповідачем за Договором здійснено не було. Відповідач систематично не сплачує оренду плату за Договором і має заборгованість за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, що в сукупності складає 12 818,67 грн. На вимоги про сплату заборгованості і розірвання Договору, відповідач не реагує . Згідно ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ч.1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду по справі № 484/4238/20 від 29.06.2022 року. Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. У даному випадку суд вважає, що оплата орендної плати є істотними обставинами, а її не отримання орендодавцем в повному обсязі згідно до умов договору, або несвоєчасне отримання, є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє позивачів можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. За таких умов доводи позивача мають правове значення для вирішення даного спору, що відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України, ст.651 ЦК України та умов договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Судом встановлено, що відповідачем також і у цій справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проведення розрахунків наперед з орендодавцем з орендної плати. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судам необхідно досліджувати кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не повинна бути поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача. Ураховуючи вищевикладене, норми діючого законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачів про стягнення заборгованості по орендній платі, припиння права оренди, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агрофірма «Вишневе».

Outcome: approved