Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної компенсації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2023 року відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого позивач 23 жовтня 2023 року о 16:30 годині, висловлювався нецензурною лайкою на адресу відповідача, чим порушив громадський порядок, тим самим вчинивши дрібне хуліганство, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП. Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 26 грудня 2023 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що [PERSON] безпідставно звинуватив [PERSON] у хуліганських діях. У зв`язку з тим, що м. Кодима є маленьким містечком, чутки з приводу того, що позивач ображає людей нецензурною лайкою та з приводу цього притягається до адміністративної відповідальності, дуже швидко почали поширюватись, що потягло за собою приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Ураховуючи зазначені обставини, [PERSON] зазнав душевних страждань, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює у грошовому еквіваленті, у розмірі 140000 гривень та яку просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Також надав пояснення, що відповідач раніше працював у нього, як найманий працівник. Після звільнення, відповідач відкрив власний магазин поруч, у якому, співпрацюючи з постачальниками позивача, продавав ті ж самі товари. Коли відвідувачі приходили до магазину позивача, відповідач повідомляв, що магазин не працює. Коли позивач підійшов до нього щоб дізнатися причину такої поведінки, між ними виникла сварка. На наступний день відповідач викликав поліцію, повідомивши неправдиві відомості, внаслідок чого відносно позивача було складено протокол. Позивач зазначив, що внаслідок недобросовісної конкуренції він поніс фінансові збитки на суму 140000 грн, а тому, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив з цієї суми. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Копії ухвал з додатками та судові повістки були надіслані відповідачу за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. На адресу суду повернулися конверти з надісланими документами з відміткою про причини повернення "Адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно з положеннями ч.ч. 7 та 8 ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, судом були вжиті всі можливі заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. 25 жовтня 2023 року відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 884319, згідно якого 23 жовтня 2023 року о 16:30 годині в [ADDRESS] , біля магазину мобільних телефонів, [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою на адресу [PERSON] , чим порушив громадський порядок та спокій громадян, своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП. Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 26 грудня 2023 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення з приводу притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що додані до протоколу докази не є переконливими та не підтверджують факт вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Натомість докази надані [PERSON] навпаки спростовують викладені у протоколі обставини та ставлять під сумнів саму подію адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] безпідставно звинуватив його у хуліганських діях, через що позивач зазнав душевних страждань, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у грошовому еквіваленті, у розмірі 140000 гривень. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 375/2051/18 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем було подано клопотання про призначення по справі судово-психологічної експертизи, на вирішення якої позивач просив поставити наступні питання: 1) Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для [PERSON] ? Якщо так, то чи завдані [PERSON] страждання (моральна шкода)? 2) Якщо [PERSON] завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані йому страждання (моральну шкоду)? Тобто, метою проведення психологічної експертизи було встановлення наявності чи відсутності у позивача моральних страждань внаслідок протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між ситуацією спричинення шкоди та стражданнями, встановлення, в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах, визначення інтенсивності, глибини та тривалості страждань. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року така експертиза була призначена, однак позивач в подальшому, відмовився від проведення такої експертизи, посилаючись на відсутність коштів для оплати її вартості. Інших доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, позивачем не було надано. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи вищезазначене, суд погоджується з тим фактом, що позивач, внаслідок складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі повідомлення відповідача, можливо пережив неприємні емоції, проте, під час розгляду справи, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли такого рівня страждання, що являються підставою для відшкодування моральної шкоди у зазначеному позивачем розмірі, а факт наявності відносно позивача постанови суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях, не являється на переконання суду прямим доказом заподіяння позивачеві моральної шкоди та безумовною підставою для її відшкодування.

Outcome: dismissed