Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

13 листопада 2024 року адвокат Толстих О.Ю., який діє в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом до Публічного акціонерного\~товариства Арселорміттал\~Кривий Ріг (далі ПАТ Арселорміттал Кривий Ріг) в обґрунтування якого вказав, що позивач протягом тривалогочасу працювала на підприємстві відповідача, понад 21 рік на посаді машиніста конвеєра. Позивачу було встановлено професійне захворювання: сидеросилікоз другої стадії (q/t, 2/2, pap, hi), ускладнений хронічним обструктивним захврюванням легень, група В, GOLD II, загострення середнього ступеня важкості. ЛН другого ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливиї умовах ПАТ Арселорміттал Кривий\~Ріг позивач втратила своє здоров`я та працездатність і набула професійне захворювання. Висновком МСЕК від 15 грудня 2023 року позивачу первинно було встановлено 35 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується. Позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, іноді з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, щоденні приступи задухи до 1-2 разів на добу, головний біль при підвищенні тиску, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, загальну слабість. Через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити її близьким людям, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. З метою уникнення подальшого прогресування хвороби, попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань, та для того, щоб покращити свій емоційний стан, позивачу потрібно активно підтримувати своє здоров`я. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 248 500 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача\~ адвокат Яводчак О.В. скористався правом надання відзиву на позовну заяву, у якому зазначив, що до позовної заяви позивачем не надано медичні документи, які б підтверджували перенесення нею стресових, агресивних і других негативних проявів стану здоров`я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан її здоров`я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. В матеріалах цивільної справи також відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт спричинення моральних страждань, душевних переживань, порушення нормальних зав`язків, відповідно, заявлені вимоги є необґрунтованими. Більш того, стягнення в якості відшкодування моральної шкоди з відповідача в розмірі 248500 грн. є необґрунтованим та суттєво завищеним, не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. З аналізу судової практики по аналогічним справам вбачається, що при наявності підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненої зокрема, професійним захворюванням, сума стягнення зазвичай становить значно меншу суму. Крім того, звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При стягненні\~моральної шкоди\~з сум\~мають бути\~утримані податки\~та збори\~відповідно до\~норм податкового\~законодавства,\~які є\~спеціальними.\~Якщо юридична\~особа відшкодовує\~(виплачує)\~на користь\~фізичної особи\~моральну шкоду,\~завдану порушенням\~трудових прав,\~ця особа,\~виступаючи щодо\~такої фізичної\~особи податковим\~агентом,\~зобов`язана утримати\~і перерахувати\~податок із\~суми такого\~доходу. Перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 248500 грн. як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставною та, на думку відповідача, не підлягає задоволенню, у зв`язку із чим просить відмовитиу задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач протягом тривалого періоду працювала на підприємстві відповідача, а саме з 10 січня 2002 року по 04 квітня 2023 року на посаді машиніста конвеєру. 04 квітня 2023 року звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.19-20). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 24 серпня 2023 року, проведеного на ПАТ Арселорміттал Кривий Ріг, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи машиністом конвеєру дробильної фабрики гірничого департаменту ПАТ Арселорміттал Кривий Ріг з 10 січня 2002 року по 04 квітня 2023 року [PERSON] здійснювала нагляд за робочою конвеєрів, рівномірністю розподілення руди в бункерах та контроль їх заповнення, прибирання з конвеєрної стрічки сторонніх предметів, перевірку стану перевантажувальних вузлів, ущільнень, роликоопор, регулювання ходу стрічки, визначення несправності конверєва, усунення їх в покладеному об`ємі, прибирання просипаної руди по довжині конвеєрів, живильників, бункерів, перевантажувальних вузлів. Ліквідування заторів в лотках. Під час виконання своїх трудових обов`язків на [PERSON] діяли шкідливі виробничі фактори такі як пил та шум (а.с.8-10). З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 24 серпня 2023 року вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил - концентрація пилу (SiO2 10-70 %) cтановила 19,8 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 мг/м3; шум еквівалентний рівень шуму складає 91 дБА при ГДР 80 дБА. Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 15 грудня 2023 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати працездатності за захворюванням: 35 % - сидеросилікоз, 5 % - туговухість та ІІІ групу інвалідності з 20 листопада 2023 року по 01 грудня 2024 року з наступним переоглядом 10 листопада 2024 року Позивачу протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу та шуму, а також рекомендовано спостереження у сімейного лікаря, санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.11-12). У зв`язку з отриманим професійним захворювання позивач зверталась до закладу медичного лікування, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.17-18). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.3\~Закону\~України\~Про\~охорону\~праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173\~КЗпП\~України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.153\~КЗпП\~України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 КЗпП\~України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП\~України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~ч.1\~п.2\~ч.2\~ст.23\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до\~ч.3\~ст.23\~ЦК України,\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Так, судом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача під час її роботи саме на підприємстві відповідача, а тому ПАТ Арселорміттал Кривий Ріг повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 35 % та ІІІ групу інвалідності, внаслідок чого порушено нормальний спосіб життя, позивач постійно потребує лікування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж 21 року, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 35 % та ІІІ групу інвалідності. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 165\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 248 500 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Крім того, відповідно до пп. А п.\~164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку предметом стягнення є сума відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в розмірі 1650 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial