Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. Шлюб між ними було зареєстровано 04 березня 1988 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міськвиконкому. Від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з причини різних поглядів на життя, цінності та ведення спільного господарства, в результаті чого втратили почуття кохання та поваги один до одного. На даний час кожен живе своїм життям та поновлювати спільне проживання не бажає. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.18-19). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином та через свого представника [PERSON] скористалась своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, подавши до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначене наступне. Так, той факт, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, представник відповідача не заперечує, проте, не погоджується з причинами щодо розірвання шлюбу. Фактично позивач не повідомив суду про дійсну причину припинення шлюбних відносин, які стали підставою для розірвання шлюбу. Позивач навмисно приховує, що причиною є те, що позивач тривалий час над її дитиною від першого шлюбу вчиняв наругу, ґвалтував та розбещував. І коли його довірителька дізналась про цей факт, спільне проживання було припинено та відповідачка прийняла рішення про переїзд в іншу країну. Окрім цього, позивач постійно вчиняв відносно дружини домашнє насилля, принижував та знущався над нею. Тому, враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить суд при ухвалені рішення суду враховувати вищевказані причини розірвання шлюбу (а.с.27-28). 02 грудня 2024 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначив, що всі викладені обставини у відзиві не відповідають дійсності та таким чином відповідачка разом із своїм представником намагаються здійснити психологічний тиск на нього, а також розповсюдити неправдиву інформацію. Окрім цього, позивач вказує на те, що він категорично заперечує, щоб в мотивувальній частині рішення однією з причини припинення шлюбних відносин були викладені обставини щодо протиправних та насильницьких дій до повнолітньої дитини, починаючи з 1989 року. Усі викладені обставини у відзиві на позову заяву зводяться до того, що є наклепом, вигаданим, голослівним та таким, що не відповідає дійсності (а.с.31-32). 09 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідачки Гуцало П.С. надійшли заперечення, згідно яких він посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд при ухваленні рішення по справі врахувати пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.105, 110 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливим. Відповідно до ч.2 та ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 04 березня 1988 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені, кожен живе своїм життям та поновлювати спільне проживання не бажає. Оскільки сторони не виявили бажання примиритись, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved