Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради, Лівобережна Адміністрація Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилався на те, що він та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 24.06.2021 до управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надійшов лист від відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Амур-Нижньодніпровському районі щодо родини малолітнього [PERSON] , [INFO] , з приводу вчинення домашнього насильства матір`ю дитини - [PERSON] . З 06 липня 2021 року по 13 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як дитина, яка зазнала психологічного насильства в родині. З 13 вересня 2022 року дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком і батько опікується сином. Мати тривалий час не піклується про сина, не виконує своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, позивач просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її дитини - сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні адвокат Лукаш Л.О. представник позивача просила задовольнити позов з підстав викладених у ньому. Представники третіх осіб просили вирішити питання в інтересах дитини. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, до суду не з`явилася. Вислухавши учасників справи, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. З 06 липня 2021 року по [INFO] [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як дитина, яка зазнала психологічного насильства в родині. На комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району розглядалося питання щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягами з протоколів комісії від 10.05.2022, 21.06.2022, 09.08.2022, 13.09.2022. Так, комісією встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає в сім`ї батька, яким створено належні умови для проживання малолітньої дитини. Батько піклується дитиною та забезпечує її. Мати дитини - [PERSON] з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям. Актом обстеження умов проживання від 02.07.2024 підтверджено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, яким створено необхідні умови для проживання дитини, стосунки доброзичливі, батько приділяє багато уваги розвитку дитини. Дані обставини підтверджуються також Актом виходу в сім`ю від 08.08.2024, а також показами свідка [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП - постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року, 16 листопада 2023 року, 28 вересня 2021 року, 23 лютого 2022 року, 13 травня 2021 року, 17 лютого 2021 року; за ст.173 КУпАП - постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2022 року, 30 червня 2021 року; за ч.1 ст.184 КУпАП - постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року. Сулдами було встановлено, що домашнє насильство [PERSON] застосовувала також і у присутності малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Зібраними по справі письмовими доказами, встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, станом здоров`я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Висновком Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №6/11-289 від 11.12.2024 вирішено недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Водночас, проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку, що відповідач умисно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved