Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином 23-х років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 15.11.2022 син змінив прізвище на [PERSON] . Дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні та продовжує навчання на ІІ курсі денної форми навчання Київського національного університету будівництва і архітектури на контрактній формі навчання. Відповідач після досягнення сином повноліття матеріальної допомоги на його утримання добровільно не надає, хоча є працездатною особою та може отримувати дохід. 07 жовтня 2023 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Вказана ухвала та копія позовної заяви надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Разом з тим, зазначене поштове відправлення повторно 05.11.2024 та 21.11.2024 повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Інформація про інші адреси відповідача у суду відсутня. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, за номерами телефонів відповідача, які зазначені в позовній заяві, повідомити [PERSON] не вдалося, оскільки номери не обслуговуються та абонент не може прийняти дзвінок. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Від шлюбу, який розірвано рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.11.2012, сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 09.02.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] , виданого 15.11.2022, [PERSON] [INFO] змінив ім`я, та його прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені [PERSON] . Судом досліджено довідку Київського національного університету будівництва і архітектури від 25.09.2024 за №28-80 про те, що [PERSON] є студентом ІІ курсу 2024/2025 навчального року денного відділення ФВС ГІСУТ факультету Київського національного університету будівництва і архітектури. Навчання закінчує 30.06.2027 року. Судом досліджено довідку про доходи [PERSON] від 30.09.2024 за №31; копію судового наказу від 09.01.2019 в справі №373/2301/18. Як вбачається з позовної заяви, відповідач, ухиляється від утримання дитини, хоча є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, матеріали справи не містять жодного доказу, які б давали суду підстави вважати, що повнолітній син сторін проживає з матір`ю та, відповідно, знаходиться на її утриманні, більш того, суду взагалі не надано жодних даних, на підставі яких суд мав би змогу встановити фактичне місце проживання як позивачки, так і повнолітнього сина [PERSON] . Крім того, у пункті 20 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. При цьому, навчання дитини має бути її основним заняттям. Вказаний висновок суду викладений Верховним Судом у постанові від 20.06.2018р. у справі № 701/1299/16-ц. Враховуючи наведене, позивач має обов`язок довести суду, поміж іншим, ті обставини, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги в зв`язку з продовженням ним навчання та те, що відповідач дійсно має об`єктивну можливість надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин перебування повнолітнього сина на утриманні позивачки, та його потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а також можливості відповідача надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed