Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивачка [PERSON] 19.11.2024 року через канцелярією подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 7873, в якій просить ухвалити рішення про визначення їй додаткового строку тривалістю у три місяці з дати набрання судовим рішенням законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Сколе Стрийського району Львівської області. Питання щодо стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп., позивачка [PERSON] не порушує. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що матері сторін у справі [PERSON] належало право на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Своєю чергою, мати сторін у справі [PERSON] 28.10.2019 року склала заповіт, котрий був посвідчений секретарем Орявської сільської (тепер Козівської сільської) ради Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області Мигович О.В., номер у реєстрі: 34, та за змістом котрого, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, на випадок своєї смерті, заповіла своїй дочці позивачці [PERSON] .. З огляду на вказане, спадкування після смерті [PERSON] щодо зазначених прав та обов`язків повинно відбуватися за названим заповітом. Позивачка [PERSON] зазначає, що після смерті їх з відповідачкою [PERSON] матері, котра настала [INFO] , прийняла спадщину, а тому вважає, що саме вона є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків, котрі залишились після смерті спадкодавиці [PERSON] за заповітом, зокрема й права на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , однак оформити таке право позивачка [PERSON] не може у зв`язку із пропуском строку на подання заяви при прийняття спадщини за заповітом. До того ж, позивачка [PERSON] до дня смерті матері [PERSON] не проживала разом з нею в одному житлі, а тому не встигла протягом шести місяців подати у відповідну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, оскільки про зміст заповіту дізналася лише у березні 2024 року. Відтак, коли позивачка [PERSON] у листопаді 2024 року невідкладно звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державним нотаріусом у вчиненні такої нотаріальної дії у подальшому було відмовлено у зв`язку із пропуском терміну на подання відповідної заяви, а також у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. З огляду на вказане, позивачка [PERSON] була змушена звертатися за захистом своїх невизнаних прав до суду із даним позовом. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у запропоновані судом строки та порядку не подала. Однак зазначена відповідачка у своїй поданій на адресу суду письмовій заяві про проведення підготовчого засідання за її відсутності, одночасно зазначила про те, що викладені позивачкою [PERSON] у своїй позовній заяві обставини не оспорює, а позов визнає. Зазначена відповідачка вказала також про обізнаність із наслідками визнання позову. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачка [PERSON] 16.12.2024 року, через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстровано в діловодстві за вх. № 8532, про розгляд цієї справи у цілому за її відсутності. Відповідачка [PERSON] 14.12.2024 року засобами поштового зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області заяву про визнання позову, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 17.12.2024 року за вх. № 8536, в якій одночасно просила проводити підготовче засідання у цій справі за її відсутності, обізнана із наслідками визнання нею позову та можливості ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог у підготовчому засіданні. Інших заяв чи клопотань від сторін у цій справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді\~Сколівського районного\~суду Львівської\~області Микитина\~В.Я.\~від 22.11.2024\~року вищевказану\~позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у справі.\~Розгляд справи\~ухвалено проводити\~за правилами\~загального позовного\~провадження.\~Визначено місце,\~дату та\~час підготовчого\~засідання у\~справі \~зал судових\~засідань у\~приміщенні Сколівського\~районного суду\~Львівської області,\~що за\~адресою:\~вул.\~Д.\~Галицького,\~8,\~м.\~Сколе,\~Стрийський район,\~Львівська область,\~18.12.2024\~року,\~10:00\~год.. Витребувано від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належно засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Сколе Стрийського району Львівської області, якщо така спадкова справа заводилась. Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.12.2024 року на відповідну ухвалу про витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області надійшла відповідь, котра була зареєстрована в діловодстві за вх. № 8375, та за змістом котрої спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Сколе Стрийського району Львівської області, не заводилась. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного у ній підготовчого засідання. Судом також було задоволено клопотання та заяву обох сторін про проведення підготовчого засідання за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 200, ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у підготовче засідання усіх учасників справи, суд не вбачав перешкод для здійснення розгляду цієї справи у підготовчому засіданні за відсутності сторін у справі й ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~у межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог частин 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи у підготовчому засіданні порушення прав позивачки [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, зокрема щодо спадкування, та причетність до порушення таких її прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторонами у цій справі у позовній заяві та у заяві про визнання позову визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є між собою рідними сестрами, а їх матір`ю є [PERSON] , й суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами у справі. Судом встановлено, що матір сторін у справі [PERSON] , після смерті якої позивачка [PERSON] має намір оформити спадщину за заповітом, померла [INFO] у віці 85 років у м. Сколе Стрийського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим 02.02.2023 року Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 13). Вказаний день смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини після її смерті. За життя спадкодавиця [PERSON] у с. Орява Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області 28.10.2019 року склала заповіт, що був посвідчений секретарем Орявської сільської (тепер Козівської сільської) ради Сколівського (тепер Стрийського) району Львівської області Мигович О.В., номер у реєстрі: 34 (копія міститься у справі, а. с. 18), та за змістом котрого [PERSON] усе своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, на випадок своєї смерті, заповіла своїй дочці позивачці [PERSON] . Зазначений заповіт до дня смерті спадкодавиці [PERSON] нею не змінювався та не скасовувався. Враховуючи наявність складеного спадкодавицею [PERSON] заповіту, який до дня її смерті нею не змінювався та не скасовувався, спадкування у даному випадку з приводу усіх належних їй прав та обов`язків, здійснюється саме за вказаним заповітом. Як встановлено судом, на час відкриття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] разом з нею у її ж житловому будинку позивачка [PERSON] постійно не проживала, однак вона про відмову від спадщини після смерті матері не заявляла, а, навпаки, має намір прийняти її, вона є єдиною спадкоємицею, яка звернувся із заявою щодо оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] .. Як вбачається з листа-відповіді Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.11.2024 року за вих. № 818/01-16 (копія міститься у справі, а. с. 20), позивачці [PERSON] \~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~оскільки остання\~пропустила строк\~на подання\~заяви про\~прийняття спадщини,\~а також\~відсутні правовстановлюючі\~документи на належне їй домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Встановлено, що позивачка [PERSON] протягом визначеного законом строку не подавала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] у нотаріальну контору, оскільки не була обізнаною із наявністю та змістом вищевказаного заповіту, а про існування такого дізналася лише у березні 2024 року, що стверджується супровідним листом Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 21.03.2024 року за вих. № 345/02-18/24 про надсилання позивачці [PERSON] дублікату вищевказаного заповіту (копія міститься, а. с. 17). Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо реалізації права на спадкування регулюються\~Конституцією України,\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом\~України (надалі ЦК України). Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Здійснення права на спадкування у повній мірі залежить від прийняття спадкоємцями спадщини у порядку, визначеному главою 87 (статті 1268-1287) ЦК України. Так, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 вказаного Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Однак, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснюється у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Своєю чергою, про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі\~за єдиним унікальним номером 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі\~за єдиним унікальним номером 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі\~за єдиним унікальним номером 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі\~за єдиним унікальним номером 315/765/14-ц, а також від 15 квітня 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 591/1271/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи у підготовчому засіданні. \~ \~ \~ \~Судом на підставі зібраних та перевірених у підготовчому засіданні письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку встановлені поважні причини пропуску позивачкою [PERSON] визначеного законом строку для прийняття спадщини після смерті їх з відповідачкою [PERSON] матері [PERSON] , оскільки її необізнаність про наявність та зміст заповіту останньої безперечно свідчить про істотні труднощі зазначеної позивачки як спадкоємиці на вчинення дій, пов`язаних із прийняттям спадщини після смерті матері [PERSON] .. Тож суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій з боку інших осіб, у тому числі й уповноважених органів державної влади та місцевого самоврядування, інших посадових осіб, щодо можливості усунення позивачки [PERSON] від спадкування й ненадання можливості прийняти спадщину, охоплену заповітом, а, особливо, коли позивачка [PERSON] значиться у заповіті спадкоємицею і на це була воля заповідачки [PERSON] .. За таких обставин суд вважає, що позиція позивачки [PERSON] узгоджується з приписами статей 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги\~ підлягають\~задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивачки [PERSON] й забезпечить дотримання принципу верховенства права. Зокрема, слід визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання нею заяви у відповідну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Сколе Стрийського району Львівської області. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру, у розмірі 1 211 грн. 20 коп. і підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки філії Львівського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» № 166 від 19.11.2024 року (наявна у справі, а. с. 1), з урахуванням відповідної позиції позивачки [PERSON] з вказаного приводу, слід покласти на останню та залишити за нею, відступивши таким чином від порядку їх розподілу, визначеного у ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved