Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 24.10.2024 ТОВ "Бізнес позика" в особі представника Памірського М.А. звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 38 701,30 грн. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 30.01.2023 ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] уклали договір № 458515-КС-002. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит в розмірі 12 000 грн. строком на 16 тижнів до 22.05.2023, зі сплатою процентів у розмірі: 12126,10 % річних, 1,15958126 % за день, та комісії, пов`язаної з наданням кредиту,\~в сумі 1\~800 грн. Договір було укладено в електронній формі, кошти були нараховані на банківську карту відповідачки. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 02.10.2024, утворилася заборгованість у розмірі 38\~701,30 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12 000 грн., по процентах в розмірі 24\~901,30 грн., по комісії в розмірі 1800,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Бізнес позика». Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 30.10.2024 від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» Памірського М.А. до суду надійшло клопотання про врахування виправлень в позовній заяві у зв`язку з технічними помилками (описками). 15.11.2024 від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» Мишевської Н.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, підтримання позовних вимог в повному обсязі, відсутності заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належними чином в порядку ст. ст. 128 131 ЦПК України\~шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу проживання, на наявні в матеріалах справи інші засоби зв`язку. Про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Відзив на позовну заяву від відповідачки до суду не надходив. На підставі ст. ст.\~211,\~223 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.01.2023 ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] уклали договір № 458515-КС-002. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит в розмірі 12 000 грн. строком на 16 тижнів до 22.05.2023, зі сплатою процентів у розмірі: 12126,10 % річних та комісії пов`язаної з наданням кредиту\~в сумі 1\~800 грн. При цьому в п.3.2.3 Договору погоджено суму відсотків за період його дії в розмірі 11 400 грн. Договір підписано електронним цифровим підписом сторін (а.с. 17-23). ТОВ «Бізнес позика» 30.01.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 458515-КС-002 про надання кредиту та [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту щодо укладення указаного договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 24-28, 29-33). ТОВ «Бізнес позика» надано візуальну форму послідовності дій клієнта, в якій відображено порядок укладення сторонами укладеного договору № 458515-КС-002 від 30.01.2023 (а.с. 34-35). 30.01.2023 позивач перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000 грн. на її особистий рахунок, що підтверджується інформаційною довідкою від 07.10.2024, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі (а.с. 37). Відповідно до довідки про стан заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитним договором №458515-КС-002 від 30.01.2023, за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 38701,30 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12 000 грн., по процентам в розмірі 24901,30 грн., по комісії в розмірі 1800 грн. Сплачена сума 0 грн. (а.с. 12-15). Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування, підписано [PERSON] 30.01.2023 одноразовим ідентифікатором (а.с. 17-18). Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). У частині першій\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно частини першої\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~ст. 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 000,00 гривень та заборгованістю за відсотками в сумі 24\~901,30 гривень. Вказаний розрахунок відповідає умовам договору, погодженого сторонами, його орієнтовній вартості, зазначеної при укладенні договору. Відповідачем не спростовано факт користування наданими за договорами коштами, заперечень щодо незгоди із наданою позикою та розміром нарахованої заборгованості суду не надано, доказів про відсутність заборгованості у розмірах вказаних у розрахунках суду також не надано, а тому позов про стягнення заборгованості в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо заборгованості по оплаті обслуговування кредиту в сумі 1800,00 грн. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та\~другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст договору, укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено плату за сам факт надання кредиту, без деталізації типу даних послуг, тому пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту (комісії) за кредитним договором, є нікчемними. З урахуванням\~наведеного,\~суд приходить\~до висновку,\~що нарахована\~заборгованість по\~оплаті за\~обслуговування кредиту\~в сумі\~1800,00\~гривень не підлягає стягненню, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав. На підставі вищенаведеного, оскільки відповідач за вищевказаним Договором не сплатив у встановлені строки заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 000,00 гривень та заборгованості за відсотками в сумі 24 901,30 гривня -підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимогу розмірі 2309,73 грн.(36901,30 грн.*2422,40 грн./38701,30 грн., де 36901,30 грн.\~сума задоволених судом вимог до стягнення, 2422,40 грн.\~сума сплаченого судового збору, 38701,30 грн.\~сума заявлених позовних вимог). На підставі викладеного, ст.ст.525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial