Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

03.09.2024 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 30.01.2019 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що є особою з інвалідністю 3 групи, а також хворіє на онкологічне захворювання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги чоловіка. Однак з кінця 2023 року [PERSON] припинив проживати у місці спільного проживання сторін та надавати грошові кошти на утримання сина та позивача, яка тяжко хворіє та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. При цьому відповідач спроможний надавати таку допомогу, оскільки офіційно працевлаштований, має високу заробітну плату та має задовільне матеріальне становище. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 03.09.2024 і до поновлення працездатності [PERSON] 10.09.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 07.10.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 07.10.2024 судове засідання відкладене на 07.11.2024 за клопотанням представника позивача. 22.10.2024 відповідач [PERSON] , від імені якого діє адвокат Денис А.І., подав до суду відзив, в якому позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Крім цього, на підставі судового наказу від 16.08.2024 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Також на підставі судового наказу від 18.01.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. При цьому відповідач працює у м. Києві та орендує квартиру, за що сплачує орендну плату у розмірі 13000 грн щомісячно. Більше того твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання позивача та їхньої дитини, не відповідають дійсності, оскільки відповідач надав позивачу у користування власну банківську карту, якою остання користувалась. Відтак стягнення на користь позивача, яка отримує пенсію по інвалідності, аліментів у заявленому розмірі буде надмірним тягарем для відповідача та призведе до його скрутного матеріального становища та неможливості фактичного існування. 04.11.2024 позивач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Сампара Н.М., подала до суду відповідь на відзив, у якій додатково зазначила, що твердження відповідача про надання у користування позивача банківської карти не відповідають дійсності. Також зазначила, що розмір пенсії відповідача є меншим за прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність. 07.11.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 25.11.2024 за клопотанням представника відповідача. 25.11.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 18.12.2024 з підстав витребування додаткових доказів. У судовому засіданні 18.12.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Сампара Н.М. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що позивач є особою з інвалідністю 3 групи у зв`язку із хворобою, отриманою внаслідок травми ноги. Розмір пенсії, яку отримує позивач, становить приблизно 2000 грн щомісячно. При цьому внаслідок онкологічного захворювання позивач несе значні витрати на лікування, які оплачує її рідний брат. Поряд з цим позивач не має іншого доходу та позбавлена можливості працювати у зв`язку із доглядом за малолітньою дитиною до досягнення нею шестирічного віку, оскільки дитина також має захворювання. Зазначила, що позивач подала необхідні документи для визначення їй 2 групи інвалідності у зв`язку із втратою органу, однак у зв`язку зі змінами в законодавстві дане питання ще не розглянуте. У судовому засіданні 18.12.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Денис А.І. позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві, та просив у позові відмовити повністю. Пояснив, що відповідач сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей і загальний розмір таких аліментів становить 50% від доходу відповідача. Також на підставі усного договору оренди відповідач сплачує орендну плату за квартиру, оскільки працевлаштований у м. Києві. Крім цього, зазначив, що позивач отримує дохід в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому не є особою, яка потребує матеріальної допомоги. Більше того витрати позивача на онкологічне захворювання частково оплачував відповідач. У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце цього засідання, не з`явились, однак приймають участь у судовому процесі через своїх представників. У судовому засіданні 18.12.2024 свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом позивача. Свідок показав, що дійсно [PERSON] тяжко хворіє та має онкологічне захворювання. Кошти на лікування сестри свідок переказував на банківську картку відповідача, оскільки позивач знаходилась у лікарні і не могла займатись фінансовими питаннями. Також показав, що кошти на утримання сестри надає він та його батько, а відповідач матеріально колишній дружині не допомагає. Заслухавши пояснення представників сторін та показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 30.01.2019 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складений актовий запис № 125. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2024 у справі № 607/18667/24 шлюб між сторонами розірваний. Так, права та обов`язки подружжя по утриманню регулюються главою 9 СК України, яка, зокрема передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1 ст. 75 СК України). Право на\~утримання (аліменти)\~має той\~із подружжя,\~який є\~непрацездатним,\~потребує матеріальної\~допомоги,\~за умови,\~що другий\~із подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч. 2, 3 ст. 75 СК України). Відтак чинне законодавство надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; 3) здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. У даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 759/6629/19. При цьому\~відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~76\~СК України\~розірвання шлюбу\~не припиняє\~права особи\~на утримання,\~яке виникло\~у неї\~за час\~шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, згідно з виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3892, № 10796, № 15809, № 15120, № 5308, № 05519 (а.с. 14-30) [PERSON] перебувала на лікуванні у медичному закладі у зв`язку із відкритою травмою правого гомілково-ступеневого суглобу. Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 239859 від 31.01.2023 та з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 08.03.2023, [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням (а.с. 12, 13). Позивачеві протипоказана важка фізична праця та робота, пов`язана з тривалою ходою чи стоянням. Інвалідність встановлена на строк до 01.02.2025 та дата чергового переогляду 04.01.2025. Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, № 168/108 від 30.10.2023 [PERSON] рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 35). Також з витягу з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії № 168/108 від 30.10.2023 (а.с. 36) вбачається, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Указані обставини дають підстави дійти висновку, що під час перебування сторін у шлюбі позивач стала непрацездатною особою та станом на даний час є особою з інвалідністю. Поряд з цим відповідно до довідки Тернопільської обласної військової адміністрації № 06-31/13 від 30.08.2024 [PERSON] з 30.03.2021 до цього часу працює на посаді головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Тернопільської обласної державної адміністрації та з 25.07.2024 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (а.с 62). При цьому відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору № 1918/24-10347 від 30.08.2024 (а.с. 64) розмір отриманого позивачем доходу за період з 1 кварталу 2023 року до 2 кварталу 2024 року становить 25000 грн. При цьому такий дохід складається з соціальної виплати (одноразова допомога на лікування). З відповіді Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 12.12.2024 вбачається, що позивач є одержувачем пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що розмір пенсії позивача становить приблизно 2000 грн щомісячно. Також суд враховує, що позивач не має у власності нерухомого та цінного рухомого майна. При цьому на утриманні у позивача перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Більше того з виписок з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] також встановлений діагноз «Карцинома правої молочної залози» (а.с. 31-34). У зв`язку з таким захворюванням позивач проходила неодноразові сеанси променевої терапії та шляхом оперативного втручання був видалений один орган з її організму. Загальна вартість лікування склала 252340 грн (а.с. 37-61, 98-102). При цьому, як вбачається з наданих суду медичних документів та квитанцій про оплату медичних послуг, лікування позивача тривало у період з травня до вересня 2024 року, тобто у період, коли сторони вже припинили спільне проживання як подружжя. З показань свідка, наданих у судовому засіданні, суд встановив, що оплата лікування позивача здійснювалась за рахунок коштів її родичів, зокрема її рідного брата - [PERSON] . Указане також підтверджується співвставленням фінансових документів, наданих сторонами, з яких вбачається, що перерахунок коштів за медичні послуги з банківської картки відповідача здійснювався одразу після того, як на таку картку були перераховані відповідні кошти рідним братом позивача, зокрема 16.01.2024 о 19 год. 20 хв. кошти на суму 15000 грн (а.с. 174, 175, 132). При цьому суд відхиляє доводи відповідача про користування позивачем належною відповідачу банківською карткою, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження указаних обставин суду не надані. Так само необґрунтованим є посилання відповідача на положення ч. 4 ст. 75 СК України, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 29.10.2024 у справі № 1-р/2024 дану норму визнано такою, що не відповідає положенням Конституції України. Крім цього, відповідно до ст. 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом. Згідно зі ст. 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послуг у сфері охорони здоров`я (ст. 12 Конвенції). Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який позивач отримує. Як наслідок, право позивача на достатній життєвий рівень для себе, гарантований ст. 48 Конституції України, буде порушене і обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний. Зазначене випливає з того очевидного факту, що позивач вимушена робити вибір між можливим погіршенням стану здоров`я від відсутності відповідного лікування або від відсутності належних умов проживання, що прямо порушує принцип верховенства права щодо визнання в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю, утвердження і забезпечення прав і свобод якої є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). За таких підстав позивач довела належними та достатніми доказами, що матеріальне становище [PERSON] , яке склалось унаслідок її непрацездатності та додаткового онкологічного захворювання, не може в повній мірі забезпечити усі мінімально необхідні потреби позивача та її матеріальний добробут. Відтак з урахуванням викладеного вище висновку Верховного Суду суд вважає доведеними ті обставини, що позивач має право на утримання від відповідача у зв`язку із втратою її працездатності, пов`язаної із хворобою. Щодо можливості відповідача надавати позивачеві матеріальну допомогу суд зазначає таке. Частиною 1, 2 ст. 80 СК України\~визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору № 923298 від 25.11.2024, середньомісячний розмір доходу [PERSON] після відрахування усіх податків та зборів становить 58582,40 грн (а.с. 199-200). Крім цього, у власності відповідача наявне нерухоме майно, що підтверджується інформацією з декларації відповідача (а.с. 65-93). Також судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2024 у справі № 607/17292/24 вирішено стягнути з [PERSON] на користь\~ [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2018 у справі № 607/16237/24 вирішено стягнути з [PERSON] на користь\~ [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Указане підтверджується відомостями, наявними у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Так, за змістом ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості , зокрема у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Разом з тим згідно з абз. 3, 4 п. 2 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, якщо з боржника стягуються аліменти на утримання трьох і більше дітей, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50% із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів. Стягнута сума розподіляється між стягувачами відповідно до\~ст. 46\~Закону України «Про виконавче провадження». Відтак законодавець пов`язує розмір 50 відсотків, які можуть стягуватись із доходу платника аліментів, самі зі стадією виконання наявних судових рішень та не обмежує можливість стягнення аліментів у більшому розмірі під час постановлення судового рішення, оскільки такі обмеження будуть забезпечені державним виконавцем під час виконання такого рішення. При цьому 50 відсотків доходу відповідача, які залишаються на даний час після сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, становить у середньому 29291,20 грн. Докази на підтвердження того, що така сума є недостатньою для забезпечення потреб відповідача, суду не надані. Так само відповідач не довів жодними доказами факт оренди житла та сплату орендної плати у розмірі 13000 грн щомісячно. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя [PERSON] , яка є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, аліменти у розмірі 1/15 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, що з урахуванням розміру доходу відповідача у середньому становитиме 3905 грн щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у розмірі 26,67% від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 26,67% судового збору у сумі 323,03 грн, а 73,33% судового збору у сумі 888,17 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що представники сторін вказали про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які понесли сторони у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: partial