Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовною заявою до\~ [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), \~якою просить розірвати шлюб зареєстрований 19 серпня 2019 року, актовий запис № 2, залишити їх прізвище « [PERSON] », та стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25 липня 2024 року суд відкрив провадження у справі, вирішив розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 19 серпня 2024 року о 13 годині 30 хвилин у приміщенні зали судових засідань суду. (а.с.17). 19 серпня 2024 року, ухвалою суду було зобов`язано установи надати суду докази (а.с.39-40), а також цього дня відповідач подав відзив на позов з документами (а.с.27-38). Стислий виклад позицій учасників спору. Позиція позивача.\~У сторін\~різні характери\~та погляди\~на життя,\~спільних інтересів\~немає,\~під час\~спільного проживання\~у неї\~з відповідачем\~не склались\~відносини,\~внаслідок чого\~спільне життя\~та збереження\~шлюбу стало\~суперечити її\~інтересам.\~Разом з\~цим\~відповідач є\~батьком\~її\~дочки,\~яка\~на\~час подання\~позовної\~заяви\~не досягла\~повноліття,\~і\~проживає\~із нею,\~а\~тому\~потребує утримання\~не\~тільки\~нею,\~а\~й\~відповідачем,\~як\~батьком.\~На\~сьогоднішній\~день їй\~самій\~важко\~утримувати дочку.\~Відповідач,\~будучи\~здоровим,\~працездатним,\~матеріально\~забезпеченим,\~працює\~за\~кордоном,\~де\~отримує\~високі доходи,\~і\~оскільки\~відповідач у\~добровільному\~порядку\~відмовляється від\~утримання\~дочки,\~з\~нього\~слід стягнути\~аліменти\~в розмірі 4000 гривень щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аргументи відповідача. Розірвати шлюб не заперечує, однак вимоги стосовно стягнення аліментів не визнає та погоджується на розмір у сумі 2000 гривень, оскільки вважає, що він як батько і надалі повинен приймати участь в утриманні дитини. Проте, він тривалий термін хворіє, є інвалідом 3-ї групи від армії, а тому розмір аліментів підлягає зменшенню до 2000 гривень. Оцінка суду щодо розірвання шлюбу. [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 19 серпня 2019 року в виконавчому комітеті Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. Під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 5\~свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с. 5). Разом з цим, у зв`язку із розбіжністю у поглядах на сімейне життя між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] , і тому вона подала позов про розірвання шлюбу (а.с.1-3). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя, на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Частина 1\~статті 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша\~статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою\~статті 56 Сімейного кодексу України\~гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті\~104, частини третьої статті\~105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тож оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк їх збереження буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Оцінка суду щодо стягнення аліментів. [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 19 серпня 2019 року в виконавчому комітеті Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. Під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 5\~свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с. 5). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з акту про народження № 72, виданого Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.13 - копія свідоцтва про народження). Разом з цим, відповідно до виписки № 787, дата стаціонару: надходження: 21.01.2020 року та виписки 31.01.2020 року, [PERSON] , переніс операцію в 2017 році по поводу лямінектомії інтрадуальної L3 корінця. Зроблено L2-L3/ Пройшов неодноразово КТ хребта. Болючість паравертебральних точок, гіпертонія литкового мязку справа. Гіпестезія в зоні іннервації L5-S1. Слабість 1 пальця правої стопи (а.с. 30). Крім цього відповідно до виписного епікризу із історії хвороби № 28558 [PERSON] , [INFO] , солдат військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , знаходився на стаціонарному лікування в Нейрохірургічному відділенні клінкі нейрохірургії НВМКЦ «ГВКГ» з 24.11.2017 року по 28.12.2017 року. 05.12.2017 року після відповідної передопераційної підготовки в плановому порядку під ендотрахеальним наркозом виконано оперативне втручання - ендомікрохірургічне видалення нервиному інтраканальної, інтрадуральної локалізації на рівні L3. Післяопераційний період без ускладнень. Хворий з позитивною динамікою. Самостійно ходить. Порушень тазових органів не має. Больовий синдром регресував. Післяопераційна рана заживає первинним натягом. Шви зняті. Рекомендовано подальше реабілітаційне лікування у ВМКЦ ПП ЗСУ м. Ірпінь, з подальшим представленням та освідченням ВЛК для визначення придатності до військової служби (а.с. 32). Відповідно до виписки №3533 дата стаціонару: надходження 02.06.2021 року та виписки 14.06.2021 року [PERSON] скаржився на болі в попереку, які віддають в праву ногу, оніміння правої стопи, слабкість в правій стопі, порушення ходи. Відомо, що 05.12.2021 року переніс оперативне втручання по поводі інтрадуаральної шваноми на рівні L3. Визнаний інвалідом ІІІ групи. ЧМН-зіниці Д=С не доводить очні яблука ззовні, слабість конвергенції, ністагм (-) н/г складка симетрична, язик по середині, маринеску-Родовичі двобічний. Сухожильні р-си з рук Д=С, колінні Д=С, ахілові Д \~С,\~слабість 1\~пальця правої\~стопи.\~Менінгіальний С-мів\~не має.\~С-м\~Ларі (+),\~с-м\~Ласега =\~70° справа. Обмеження рухів в попереку, порушення м`язів поперека. Болючість паравертебральних точок. Тазовий розладів немає (а.с.35). Свідоцтвом про хворобу №98 також встановлено, що [PERSON] страждає інтрадуральною інтравертебральною ( інтраканальна) шваномою L3-L4, лікована оперативно (05.12.2017 року ендомікрохірургічне видалення шваноми інтраканальної, інтрадуральної локалізації на рівні L3). Хронічним диско генним попереково-крижовий радикуліт L4-S1 корінцевим синдромом праворуч, в стадії нестійкої ремісії, при помірному порушенні функції (а.с. 36-37). Згідно з відомостями з податкової служби, [PERSON] одержувала в період з січня 2021 року по січень 2023 року тільки соціальні виплати в розмірі 860 грн. (а.с. 58-59) Разом з цим [PERSON] за період з січня 2021 року по червень 2021 року одержував заробітну плату в загальному розмірі 22299 грн.29 коп. (а.с.58-59). Крім того згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, згідно книг реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі по Коломийському району станом на 01.01.2013 року, відсутні відомості про зареєстроване право власності на земельні ділянки за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 61). Також відповіддю з ОКП «Коломийське МТБІ» встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.10.1988 року Виконкомом Косівської районної ради на підставі рішення № 122 від 10.08.1988 року. Житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстрована (а.с. 62). Відповідно до довідки Старокривотульського старостинського округу Тисменицької міської ради Івано-Франківської області [PERSON] [INFO] не зареєстрована і не проживає на території Старокривотульського старостинського округу Тисменицької міської ради. Відомостей про її права власності на будь-яке рухоме і нерухоме майно у них немає (а.с. 65). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків щодо утримання дочки, в якому відповідач відмовляється від утримання дочки до досягнення нею повноліття, у бажаному позивачем розмірі. І у межах цього спору, позивачка фактично вважає, що несплата аліментів у заявленому нею розмірі призводить до порушення її права на рівність виконання обов`язку обох батьків в утриманні своїх дітей, оскільки постійні та щомісячні витрати по утриманню дитини має тільки вона. Положення частини 1 і 2\~статті 51 Конституції України\~гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, утримання обома батьками своїх дітей до їх повноліття є їх конституційним обов`язком. Положеннями частини 6 статті\~7\~та частини 1 статті\~141 Сімейного кодексу України\~передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті\~180\~та\~181 СК України\~встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1\~статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивачки, як матері дітей, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дітей. Позаяк, оскільки дитина проживає із нею вона апріорі утримує дитину на постійній основі і щомісячно. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що відповідач не здійснює утримання своєї дочки на постійній і щомісячній основі у грошовій і (або) натуральній формі, що дійсно вказує на порушення права позивачки на утримання дитини обома батьками на рівній основі. Відповідно до положень частини третьої статті\~181, частини першої статті\~191 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Через, що на підставі частини першої\~статті 55 Конституції України, частини першої\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивачки дійсно підлягає судовому захисту, в обраний нею, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у твердій грошовій формі, щомісячно, з дня пред`явлення позову, при цьому, з урахуванням того, що в силу положень частини 2\~статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивачка хоче стягувати з відповідача, зокрема по 4000 гривень, то тут суд виходить з наступного. В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024" складає 2563 гривень), і він присуджується судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі по 4000 гривень суд міг би присудити на користь позивачки, виключно у разі такого майнового стану відповідача, який би підтверджувався доказами і прямо вказував би на його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Однак суд відзначає наступне. В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тож суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що дочка сторін, має такий стан свого здоров`я, який потребує лікування на оплатній і постійній основі; доньці сторін 4 роки, а тому її матеріальне становище залежить від прямої батьківської підтримки; однак підтримка у більшому розмірі ніж рекомендований рівень, визначений законом, позивачкою не доведено; 2) суду надано докази того, що відповідач, за станом свого здоров`я є інвалідом 3-ї групи, однак доказів того, що він у зв`язку із цим потребує постійного витрачення грошових коштів на своє лікування ним не надано; суду не надано доказів того, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти у рекомендованому законом розмірі або, що у зв`язку із інвалідністю він не може сплачувати такий розмір; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, інших дітей; 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: дочка проживає з матір`ю, яка несе основні, постійні та щомісячні витрати на їх утримання; позивачкою не доведено потребу дочки у заявленому нею розмірі аліментів, як рівню, який відповідає розвитку дитини, як гармонійному; позивачкою не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), як і сам дохід; відповідач згоден і має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 2000 гривень. Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі по 2563 гривні (тобто у рекомендованому законом розмірі), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.06.2024р. і до досягнення дитиною повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити. Висновок суду щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Тому, з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, слід стягнути 1211 гривень 20 копійок за вирішення питання щодо стягнення аліментів. Разом з цим з огляду на те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок, які понесені позивачем по справі щодо розірвання шлюбу, суд вважає документально підтвердженими (а.с.4), і позов підлягає задоволенню повністю у цій частині вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином,

Outcome: partial