Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.\~268\~ЦПК\~України 17.12.2024 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.12.2024. [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, де заінтересована особа Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Заявник вказує на те, що [PERSON] (заявнику), на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0.0595 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , де ним збудовано індивідуальний житловий будинок, в якому він зареєстрований та проживає. Земельну ділянку, площею 0.0595 га, розташовану в [ADDRESS] , йому передано у власність згідно рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 103. В подальшому на підставі рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 103 заявнику видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року, яким посвідчується його право власності на земельну ділянку площею 0.0595 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При цьому у державному акті серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року допущено орфографічну помилку у прізвищі власника земельної ділянки, а саме: прізвище заявника « [PERSON] » помилково записано як « [PERSON] ». Заявник зазначає, що наявність у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року орфографічної помилки у прізвищі власника земельної ділянки потягло за собою внесення неправильних відомостей про власника земельної ділянки при її реєстрації у Державному земельному кадастрі. Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (копія додається) власником земельної ділянки, 2 площею 0.0595 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вказано: « [PERSON] ». У заяві вказано на те, що внаслідок наявної у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року орфографічної помилки у прізвищі власника земельної ділянки, [PERSON] позбавлений можливості провести державну реєстрацію права власності на належну йому земельну ділянку, площею 0.0595 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та вчиняти щодо неї будь-які юридичні дії, зокрема розпоряджатись нею. При цьому [PERSON] зазначає, що 18.10.2024 року він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області з письмовою заявою про виправлення у державному акті серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року орфографічної помилки у прізвищі власника земельної ділянки, однак листом ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 01.11.2024 року № Р -150/0-210/6 -24 йому відмовлено у внесенні відповідних виправлень до державного акту з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено внесення змін чи виправлень до існуючих державних актів на право власності на землю, та рекомендовано звернутись з заявою до суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі. Як зазначає заявник, та обставина, що у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року допущено орфографічну помилку у прізвищі власника земельної ділянки, як і належність вказаного державного акту саме йому, підтверджується: - рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 103 про надання та приватизацію земельних ділянок, яке є підставою для видачі державного акту серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року, в якому прізвище, ім я, по-батькові власника земельної ділянки, площею 0,0595 га, розташованої в [ADDRESS] , зазначено вірно і таке збігається з прізвищем, ім`ям, по-батькові, зазначеним у належному [PERSON] паспорті; - паспортом серії [NUMBER] , виданим 06.07.1999 року Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області на ім`я [PERSON] ; - довідкою КП «Архітектурно-планувального бюро» Ужгородської міської ради, виданою [PERSON] про присвоєння земельній ділянці поштової адреси: [ADDRESS] ; -технічним паспортом р/н ТІ01: [NUMBER] від 20.10.2024 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленим на замовлення [PERSON] , в якому зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0.0595 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року); - довідкою КП «БТІ» м. Ужгорода № 7292 від 24.09.2010 року, в якій зазначено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , збудований [PERSON] ; - наявністю у мене оригіналу державного акті на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року. При цьому у заяві вказано на те, що з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено можливості внесення виправлень до державного акту на право власності на земельну ділянку та видачі нового державного акту, єдиним способом підтвердження наявності у [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,0595 га, розташовану в [ADDRESS] , є встановлення у судовому порядку юридичного факту належності мені державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року. Так, [PERSON] просить суд: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 6 липня 1999 року Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 017439 від 23 січня 2007 року, виданого на підставі рішення IV сесії V скликання № 103 Ужгородської міської ради від 23 листопада 2006 року на земельну ділянку, площею 0.0595 га, що розташована в [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2024 року у справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду. 16.12.2024 від представника ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ- Боднар Марини Юріївни, надійшла заява про розгляд справи без участі представника Головного управління за наявними матеріалами у справі. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника [PERSON] адвоката Ладик Н.І. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заяву просить задоволити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини: Згідно рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 103 (копія архівного витягу з рішення міститься у матеріалах справи) [PERSON] передано у приватну власність раніше надану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель: площею 0.0595 га в [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Сері ЗК №017439 від 23 січня 2007 року. Згідно наявної в матеріалах справи довідки КП «АПБ» від 25 червня 2010 року №1218, що видана [PERSON] , належній йому зазначеній земельній ділянці надана поштова адреса: [ADDRESS] . Згідно довідки №7292 від 24.09.2010 виданої КП «БТІ м. Ужгород» будинок [ADDRESS] , забудовник [PERSON] . У паспорті громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , зазначено місце його зареєстрованого проживання: [ADDRESS] . Разом із тим, зі змісту Державного акту на право власності на земельну ділянку Сері ЗК №017439 від 23 січня 2007 року власника вказано як « [PERSON] ». Як встановлено з матеріалів справи із письмовою заявою від 17.10.2024 року [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області про виправлення у державному акті серії ЗК № 017439 від 23.01.2007 року орфографічної помилки у прізвищі власника земельної ділянки (копія міститься в матеріалах справи). Зі змісту листа ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 01.11.2024 року № Р -150/0-210/6 -24 копія міститься в матеріалах справи), вбачається, що заявнику роз`ясню причини неможливості внесення виправлення до Державного акту на право власності на земельну ділянку Сері ЗК №017439 від 23 січня 2007 року. Також вказано на можливість звернутися до суду для вирішення порушеного ним питання. Суд враховує те, що виправлення помилок у Державних актах на право власності на земельну ділянку до 2013 року відбувалося шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. З 01.01.2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державні акти на право власності чи праві постійного користування земельною ділянкою не видаються, а отже, отримати новий акт замість того, в якому міститься помилка, неможливо. 23.08.2013 року втратив чинність наказ Держкомзему від 04.05.1999 року №43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів оренди на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі», що унеможливлює видачу дубліката акту взамін виданого з помилкою, тому неможливо внести зміни у державний акт на право власності на земельну ділянку. Складання державного акта на право приватної власності на землю (на час його складання, видачі та реєстрації) здійснювалося відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.99, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за № 354/3647 (далі - Інструкція). ї Пунктом 2.9 Інструкції передбачалося, що бланк державного акта на право власності на землю записи мали бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки. Таким чином в інший спосіб окрім як із зверненням до суду і з заявою про належність правовстановлюючого документу заявнику, неможливо виправити помилку у написанні прізвища [PERSON] . Поряд із цим, у зв`язку з наявністю зазначеної помилки, [PERSON] позбавлений можливості реалізувати гарантоване Конституцією України право вільно розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Частиною 1\~статті 293 ЦПК України\~передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315\~Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315\~ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з п. 12\~постанови пленумуВерховного СудуУкраїни від31.03.1995року №5«Про судовупрактику всправах провстановлення фактів,що маютьюридичне значення»\~суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, оскільки від їх встановлення залежить подальша реалізація права власності відносно вказаної земельної ділянки. Так, з огляду на наведене, вважаю що заява [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного вище, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, доведеними доказами по справі, такими, що спрямовані на створення умов для здійснення прав заявника, а тому такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням викладених обставин, наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, позицію сторін по справі, суд вважає, що вимоги заявника слід задовольнити та встановити факт належності правовстановлюючого документу [PERSON] .

Outcome: approved