Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

10 жовтня 2024 року представник заявника, діючи в інтересах [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час, у якій просить встановити факт смерті [INFO] о 14 год. 05 хв. [PERSON] , [INFO] , громадянки України, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що заявник є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] в с.м.т. Джубга, Туапсинського району, Краснодарського краю та території російської федерації. Після смерті матері, особи, як займалися її похованням надіслали заявниці лише фотокопію документів, які підтверджують смерть матері заявника, а саме: медичне свідоцтво про смерть серії 03 №200222924, виданого 19.04.2024 року державною бюджетною установою охорони здоров`я Туапсинської центральної районної лікарні №2 Міністерства охорони здоров`я Краснодарського краю та свідоцтво про смерть виданого Відділом РАЦС Туапсинського району управління запису актів цивільного стану Краснодарського краю, актовий запис №170249230005300542006. Під час окупації м. Херсон та Херсонської області, починаючи з 24.02.2022 року, мати заявниці, будучи особою похилого віку та перебуваючи в окупації самостійно, у стресовому стані та хвилюванні за своє життя, а також через постійні залякування з боку військ рф, була вимушена переміститись на територію рф, маючи надію в такий спосіб виїхати з окупації і потрапити на підконтрольну територію України, однак через погіршення стану здоров`я та відсутності дозволу від місцевої влади їхати далі за межі рф виїхати не вдалося. [INFO] [PERSON] померла. Заявниця, після смерті матері, звернувшись до державного нотаріуса Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима О.Б. отримала письмове роз`яснення про необхідність встановлення факту смерті [PERSON] у судовому порядку. Також, було направлено запит до Міністерства закордонних справ України щодо питань, пов`язаних зі смертю [PERSON] на території російської федерації. На що отримано відповідь, щодо відсутності можливості вирішення будь-яких питань консульського характеру на території країни-агресора, у тому числі реєстрації актів цивільного стану громадян чи витребування будь-яких документів/інформації. Представлення України в росії дипломатичною установою третьої держави наразі не здійснюється. У зв`язку з військовою агресією держави, на території якої померла мати, та призупиненням дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, заявниця позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати смерть матері та реалізувати спадкові права, що обумовило підстави звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті. Представник заінтересованої особи у визначений судом строк відзиву на заяву не подав, проте у поданій до суду заяві при вирішенні справи покладався на розсуду суду, просив розглядати справу без його участі. ІІ. Заяви(клопотання) учасників справи. У час призначений до розгляду справи, особи що приймають участь у розгляді справи у судове засідання не з`явились. Про час, місце та дату проведення судового засідання повідомленні належним чином. 22.10.2024 року представник заявника через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без заявника та його представника. Заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. 13.11.2024 року заявник через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. 06.12.2024 року представник заінтересованої особи через електронну адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладався на розсуду суду. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2024 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд у справі на 13.11.2024 року. 22.10.2024 року представник заявника через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без заявника та його представника. 13.11.2024 року заявник через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Судове засідання призначене на 13.11.2024 року відкладено на 12.12.2024 року, у зв`язку із зайнятістю судді в іншій кримінальній справі. 22.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника заявника надійшла заява з проханням розгляд справи провести без участі заявника. 06.12.2024 року представник заінтересованої особи на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладався на розсуду суду. Судом, на підставі частини другої ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. [INFO] народилася [PERSON] , про що 04.11.1960 року Міським РАЦС м. Херсон 04.11.1960 року складено відповідний актовий запис №2779 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Матір`ю [PERSON] зазначено [PERSON] . [INFO] у м. Джубга, Туапсинського району, Краснодарського краю, російської федерації померла [PERSON] , [INFO] , про що державною бюджетною установою охорони здоров`я Туапсинської центральної районної лікарні №2 Міністерства охорони здоров`я Краснодарського краю 19.04.2024 року видано медичне свідоцтво про смерть серії 03 №200222924 та 24 квітня 2024 року Відділом запису актів громадянського стану Туапсинського району управління запису актів цивільного стану Краснодарського краю складено відповідний актовий запис №170249230005300542006 та видано свідоцтво про смерть. 30 липня 2020 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пономарчук І.Я. посвідчено заповіт, у якому [PERSON] , [INFO] заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповідає своїй донці - [PERSON] , [INFO] . 24.07.2024 року за №222/01-16 Першою Херсонської державної нотаріальної конторою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Херсонській області (м. Одеса)надано роз`яснення [PERSON] , за змістом якого у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть не вбачається можливим оформлення спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та було запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті матері в певний час на території іншої держави у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. 03.08.2024 року Міністерство закордонних справ України надало відповідь за № 71/19-091-105926 щодо питань, пов`язаних зі смертю [PERSON] на території російської федерації. За змістом якої, через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано, а всіх співробітників закордонних установ України евакуйовано з території держави-агресора, у зв`язку із цим відсутня можливість вирішення будь-яких питань консульського характеру на території країни-агресора, у тому числі реєстрації актів цивільного стану громадян чи витребування будь-яких документів/інформації. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 № 90/5/191 (г1066-04), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 червня 2001 р. за № 473/5664. реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. У разі реєстрації смерті не в тому консульському окрузі, де проживав померлий, консул, який зареєстрував смерть, повідомляє про реєстрацію смерті дипломатичне представництво або консульську установу України, де померлий перебував на обліку, указавши при цьому його прізвище, ім`я, по батькові, а також номер та дату актового запису про смерть. Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі:- медичного документа про смерть, виданого медичним закладом,- довідки про смерть, виданої компетентними органами держави перебування. Ці документи додаються до актового запису про смерть. Свідоцтво про смерть видається близьким родичам померлого або надсилається разом з паспортним документом померлого до Міністерства закордонних справ України для передачі зазначеним вище особам. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України оголошено про розрив дипломатичних відносин України з російською федерацією. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у п.7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак, зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX "Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті "Голос України" та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь, зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації та Республіки Білорусь, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть від 24.04.2024 року, видане 92300053 відділом записів актів громадянського стану з державної реєстрації смерті Туапсинського району управління записів актів громадянського стану Краснодарського краю може підтверджувати смерть цієї особи ( [PERSON] ) лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. Разом з тим, із заяви [PERSON] вбачається, що вона не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про смерть матері. З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявниця позбавлена фізичної можливості як на звернення за оригіналом (дублікатом) свідоцтва про смерть матері на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. Відповідно ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку в наслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи те, що особисті немайнові та майнові права заявника, як спадкоємця майна громадянки України перебувають у стані правової невизначеності, фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть, який має бути апостільований, заявниця позбавлена прав, які з цим пов`язані, а отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Судом було встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки факт смерті відбувся на території рф, отримати видане там свідоцтво в оригіналі наразі неможливо, оскільки за законодавством між державою Україна та державою агресором рф припинено дію Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. Заявник за таких обставин позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть її матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт смерті відбувся в на території рф. Отже, заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд, оцінивши подані заявником докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається заявник, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті матері заявника дає змогу заявнику реалізувати свої спадкові права. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації в смт Джубга, Туапсинського району, Краснодарського краю на території рф ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved