Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У вересні 2024 року адвокат Сорочан Володимир Олександрович в інтересах приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , фермерського господарства «Лаванда» про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2008 року між позивачем приватним підприємством «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» та [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала належну їй на підставі Державного акту МК № 020705 від 27 листопада 2007 року, земельну ділянку в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачу строком на 49 років. Вказаний договір було зареєстровано 01 березня 2008 року в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 040800500046. З 2008 року позивач обробляє вказану земельну ділянку. З 2015 року орендну плату за вищевказаним договором отримує відповідач [PERSON] , яка є спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Влітку 2024 року позивачу стало відомо, що за земельною ділянкою, яку він орендує на підставі вищенаведеного договору, зареєстровано речове право - право оренди земельної ділянки за відповідачем фермерським господарством «Лаванда». Посилаючись на те, що укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта перешкоджає первинному орендареві реалізувати його право користування земельною ділянкою, прохав визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та фермерським господарством «Лаванда» про оренду земельних ділянок з кадастровим номером 4820382200:06:000:0048 площею 6.2907 га та з кадастровим номером 4820382200:03:000:0699 площею 0.3472 га, розташованих в межах території Арбузинської селищної ради Миколаївської області, який зареєстровано 23 лютого 2017 року Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та за клопотанням представника позивача витребувано з Арбузинської селищної ради Миколаївської області договір оренди, укладений між [PERSON] та фермерським господарством «Лаванда» про оренду земельних ділянок з кадастровим номером 4820382200:06:000:0048 площею 6.2907 га та з кадастровим номером 4820382200:03:000:0699 площею 0.3472 га, розташованих в межах території Арбузинської селищної ради Миколаївської області, який зареєстровано 23 лютого 2017 року Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та прохав розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічіне з`явилася без повідомлення причин, подала заяву про визнання позову, прохала розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача фермерського господарства «Лаванда» у судове засідання двічіне з`явилася без повідомлення причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд», правом на подачу відзиву не скористався. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 6.64 га, розташованої у межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 4820382200:06:000:0048 площею 6.29 га та з кадастровим номером 4820382200:03:000:0699 площею 0.35 га, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 020705, виданого 27 листопада 2007 року Арбузинською райдержадміністрацією. 25 лютого 2008 року між позивачем приватним підприємством «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» та [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] , було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] передала належну їй на праві власності на підставі Державного акту МК № 020705 від 27 листопада 2007 року, земельну ділянку площею 6.64 га в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачу строком на 49 років. Вказаний договір було зареєстровано 01 березня 2008 року в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 040800500046. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем за заповітом на належну покійній земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 020705 після її смерті є її донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08 червня 2015 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.О. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 червня 2015 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4820382200:03:000:0699 площею 0.3472 га. 23 лютого 2017 року між [PERSON] та фермерським господарством «Лаванда» було укладено договір оренди землі, за змістом якого в оренду передавались земельні ділянки з кадастровим номером 4820382200:06:000:0048 та з кадастровим номером 4820382200:03:000:0699 площею 6.6379 га, строком на 10 років, який зареєстровано 23 лютого 2017 року Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області. Про державну реєстрацію вказаного договору оренди свідчить і інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28 вересня 2024 року. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідні для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України)). Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України(далі -ЗК України),Законом України «Про оренду землі». Передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина друга статті 124 ЗК України у редакції, чинній на час підписання первинних договорів оренди та їх державної реєстрації). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України у вказаній редакції право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час підписання первинних договорів оренди та їх державної реєстрації). Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції). Згідно з частиною першою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що: "Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18). У своїй постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу". Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України). Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що договір оренди земельної ділянки від 23 лютого 2017 року має бути визнаний недійсним, як такий, що був укладений під час дії іншого договору від 25 лютого 2008 року. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір при поданні позову сплачений позивачем у розмірі 3028 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, до початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню по 25% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, а з відповідача фермерського господарства «Лаванда» судовий збір підлягає стягненню у розмірі 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved