Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово промислова компанія «СД КАПІТАЛ-2020» про розірвання трудового договору, визнання повноважень припиненими, зобов`язання внести записи до трудової книжки. Ухвалою суду від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Касьян М.С. в судове засідання не з`явились, представник надав заяву про розгляд справи у відсутність його та позивача, позовні вимоги підтримують, поросять їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не вдома. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово промислова компанія «СД КАПІТАЛ-2020» було укладено трудовий договір, за умовами якого [PERSON] було прийнято на посаду фінансового директора. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб\~підприємців та громадських формувань місцезнаходження товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово промислова компанія «СД КАПІТАЛ-2020»: м. Кривий Ріг, вул. Конституційного, будинок 23; відомості про припинення або ліквідацію товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово промислова компанія «СД КАПІТАЛ-2020» відсутні. [PERSON] за допомогою поштового зв`язку 01.05.2024, звернулася до відповідача із заявою, в якій просила звільнити її з посади фінансового директора товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово промислова компанія «СД КАПІТАЛ-2020» за власним бажанням на підставі ст. 38КЗпП України, оскільки з 01.02.2022 не виконує трудових обов`язків. Однак відповідач не надав відповіді на заяву позивача та не видав трудову книжку із відповідним записом про звільнення. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Європейський суд з прав людини, аналізуючи поняття «приватного життя» за пунктом першим статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Свобода праці включає можливість особи працювати чи не працювати, вільно обирати роботу, без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. Право на працю є невідчужуваним і передбачає забезпечення рівних можливостей для його реалізації. Конституційний Суд України у рішеннях від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 вказав, що право на працю (стаття 43 Конституції України) є природною потребою людини своїми фізичними та розумовими здібностями забезпечувати власне життя та передбачає можливість як самостійно займатися трудовою діяльністю, так і працювати за трудовим договором (контрактом). Підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України). Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник (частина перша статті 38 КЗпП України). Трудове законодавство України для будь-якого працівника, передбачає право звільнитися за власним бажанням у передбачений законом спосіб, а саме письмово попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення за два тижні. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частинаперша статті 43 Конституції України). До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (речення перше частини першої статті 21 КЗпП України). Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (частини перша та третя статті 38 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно ч. 1, 3 ст. 48 КЗпП України\~облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Відповідно до ст. 181 КЗпП України\~відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шостастатті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шостастатті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 235 КЗпПУ\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Суд вважає, що позивачем доведено належними доказами факт її перебування в трудових відносинах з відповідачем. 01.02.2022 року позивач за допомогою поштового зв`язку, за місцем знаходження виробництва відповідача направляла відповідачу заяву про розірвання трудового договору, але відповідь не отримала. Отже, враховуючи, що діяльність відповідача, як юридичної особи, на день ухвалення зазначеного рішення суду, у спосіб визначений чинним законодавством України, не припинена, Відповідач порушив свої обов`язки, не видавши позивачеві трудову книжку із відповідним записом про звільнення у строк, що передбачений законодавством, відповідачем не надано суду доказів на спростування заявлених позовних вимог, не надано доказів на підтвердження відновлення порушеного права позивача, тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За таких підстав, позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved