Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 року у справі № 643/5817/18 шлюб між [PERSON] (далі по тексту - позивач) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач), зареєстрований 28.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1537, було розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідачу було залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (копія рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 у справі № 643/5817/18 в додатках до позову). У вказаному шлюбі [INFO] народився [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 16.06.2011 року в додатках до позову). 16.12.2019 Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ у справі № 643/20812/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи стягнення з 12.12.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття. За вказаним судовим наказом Салтівським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 30.01.2020 відкрито виконавче провадження № 61093289. Разом із тим, позивач також сплачує аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , відповідно до судового наказу Подільського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі № 758/6375/23 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01 червня 2023 року і до досягнення [PERSON] повноліття. За вказаним судовим наказом Подільським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) 14.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72492876. Позивач у 2021 році зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 вересня 2021 року). Від спільного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в додатках до позову). Син дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 04 квітня 2012р. в додатках до позову) також проживає разом із позивачем і перебуває на його повному утриманні (копії довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] за однією адресою з позивачем в додатках до позову). Біологічний батько [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачує. Позивач сплачує за басейн (культурно-спортивний комплекс м. Ірпінь), який відвідує [PERSON] , тобто несе додаткові витрати пов`язані з розвитком його здібностей (копії фіскальних чеків від 16.01.2024 на суму 300 грн., від 18.01.2024 на суму 300 грн., від 27.01.2024 на суму 300 грн., від 29.02.2024 на суму 3200 грн., від 01.04.2024 на суму 3200 грн. в додатках до позову). Дружина позивача наразі не працює, знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (копія довідки УСЗН від 01.02.2024р.). Отже, на повному утриманні Позивача перебуває його дружина та двоє малолітніх дітей. Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові (копія адвокатського запиту про надання довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, вих. №17/05/2024-02 від 17.05.2024) та Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві (копія адвокатського запиту про надання довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів вих. №30/05/2024-02 від 30.05.2024) не надали довідок про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. На підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів, долучено витяг з Єдиного державного реєстру боржників, у якому відсутня інформація відносно [PERSON] як боржника зі сплати аліментів. На підставі вищевикладеного, вважає, що, у зв`язку із зміною матеріального становища Позивача та зміною його сімейного стану (народження та утримання дитини від нового шлюбу, утримання дружини, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, утримання малолітньої дитини дружини від першого шлюбу) наявні підстави для зміни (зменшення) розміру аліментів з 1/4 частки всіх видів доходів позивача до 1/8 на дитину. 09.09.2024 року представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Репетун К.В. подано відзив на позовну заяву. У задоволенні позову про зменшення розміру аліментів просить відмовити у повному обсязі. Вважає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відзив мотивовано тим, що, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на ті обставини, що він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підставі виданого 16.12.2019 Московським районним судом м. Харкова судового наказу у справі № 643/20812/19. Разом з тим, нібито, на повному утриманні позивача, також, перебуває його дружина та двоє малолітніх дітей. У зв`язку з чим позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів щомісячно до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів щомісячно та до досягнення [PERSON] повноліття. Звертає увагу суду на ті обставини, що прохальна частина позовної заяви є не конкретизованою. Оскільки не вказана конкретна частина з усіх видів заробітку (доходу) позивача, яка стягується з нього наразі на підставі судового наказу. З приводу перебування на утриманні у позивача ще двох малолітніх дітей, зазначає, що не надано належних та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що син від першого шлюбу дружини позивача - [PERSON] , [INFO] , дійсно фактично проживає разом з позивачем та, нібито, перебуває на його утриманні. Також, не надані докази того, що батько [PERSON] не надає допомогу на утримання сина. При цьому, додані до позовної заяви копії фіскальних чеків стосуються лише оплати візитів до Культурно-спортивного комплексу, що не є підтвердженням повного утримання дитини, особливо враховуючи, що зі змісту таких чеків не вбачаються дані щодо конкретної особи платника. Позовна заява містить посилання на те, що на повному утриманні позивача перебуває його дружина, яка наразі не працює, знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З доданої до позовної заяви копії довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] шапці позовної заяви, також, зазначена вказана адреса. Однак, з доданої до позову відповіді Управління соціального захисту населення (правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 05.02.2024 №08/00/008/7608 вбачається, що: з 05.04.2022 року по теперішній час [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . Також, з вказаної відповіді вбачається, що [PERSON] отримувала допомогу при народженні дитини на сина, [PERSON] , [INFO] , та допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. Враховуючи те, що позивач здійснює утримання сина [PERSON] не в добровільному порядку, а відповідно до судового наказу Подільського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі № 758/6375/23, беручи до уваги, при цьому, відсутність рішень щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та відсутність інших доказів утримання дружини, позивачем не доведено обставини щодо перебування дружини на повному його утриманні. Окрім цього, позивач сплачує аліменти на утримання свого сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, у зв`язку з чим, є недопустимим, що старший син - [PERSON] , [INFO] , повинен отримувати аліменти в меншому розмірі, а саме в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку. Позивач, посилаючись у позовній заяві на зміну сімейного становища, не наводить аргументів та доказів щодо погіршення свого матеріального становища. При цьому, з доданого до позовної заяви звіту про здійснені відрахування та виплати СБУ відносно [PERSON] від 12.02.2024 вбачається, що позивач має достатній рівень доходів для утримання власних дітей. Про це свідчить і посилання у позові на відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Звертає особливу увагу суду на ті обставини, що спільний син сторін - [PERSON] , [INFO] , має інвалідність, що підтверджується тимчасовим посвідченням № [NUMBER] . У зв`язку з наявністю у спільного сина інвалідності, відповідач змушена додатково здійснювати значні фінансові витрати на проведення діагностик, проведення реабілітацій, які постійно необхідні дитині, а, також, на здійснення лікування. Зазначені обставини загалом підтверджуються відповідними фіскальними чеками, копії яких додаються. А, також, копією консультаційного висновку спеціаліста від 22.03.2024 року, копією виписки на ім`я [PERSON] , копія обстеження остеопатом. Зокрема, у виписці на ім`я [PERSON] , наданої ТОВ «Оздоровчо-реабілітаційний комплекс «ФізіоФіт Ріа» зазначено про те, що пацієнт займається в залі чотири рази в тиждень. Крім цього, зі змісту консультаційного висновку спеціаліста від 22.03.2024 року вбачаються надані рекомендації, а саме: «Д» облік невролога МДП; - ЛФК постійно; - масаж в домашніх умовах №10 (3 курси на рік); - лікування в реабілітаційному центрі «Фенікс» (2 рази на рік). Так як відповідач самостійно доглядає за сином, вона фактично позбавлена можливості нормального працевлаштування задля отримання доходу, оскільки спільна дитина, у зв`язку зі станом здоров`я, потребує набагато більшого догляду, на забезпечення якого [PERSON] і витрачає увесь свій час. З огляду на зазначене, вважає, що позивач не навів жодних належних доводів, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, які сплачуються на утримання дитини з інвалідністю. Також, окрім зазначеного, відповідач є опікуном дитини-сироти, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 09.06.2023 №5 та № 9, копії яких додаються. Таким чином, з огляду на усе зазначене та враховуючи наявність інвалідності у спільної дитини, вважаємо, що жодних належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент видачі судового наказу, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. При ньому, саме по собі посилання на те, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. У постанові від 28.05.2021 року, справа №715/2073/20 Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до судового наказу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2020 року у справі № 715/1188/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - дочки [PERSON], [INFO], та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА1, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. 11.11.2024 року представником позивача - адвокатом Стефанович І.В. подано відповідь на відзив. Відповідь на відзив мотивована тим, що позивач одружений з [PERSON] , [INFO] , у якої є син від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Дитина пов`язана спільним побутом з матір`ю та відповідно і з Позивачем. Жодних звернень до суду щодо утримання аліментів на користь [PERSON] немає. [PERSON] проходить навчання в Ірпінському академічному ліцеї «Мрія», за місцем спільного мешкання в м. Ірпені. Батько [PERSON] фактично проживає в Житомирській області. Тобто, неповнолітній [PERSON] проживає із своєю матір`ю, яка, в свою чергу, проживає однією сім`єю із позивачем. Дружина позивача дійсно отримувала статус ВПО на себе та свою малолітню дитину - [PERSON] в зв`язку з тим, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, м. Ірпінь, де зараз фактично мешкає позивач зі своєю сім`єю, був окупований. Після деокупації міста Позивач з родиною в повному складі повернулись до місця мешкання в м. Ірпінь де фактично і зараз проживають. Виплат як ВПО після деокупації та повернення до м. Ірпінь не отримують. Позивач бажає справедливого розподілу аліментів між усіма своїми утриманцями, трьома неповнолітніми дітьми та непрацездатною дружиною. В зв`язку з тим, що позивач є військовозобов`язаною особою, неухильно дотримується вимог свого контракту у якому вказаний обов`язок про проходження служби в місцях, де визначить керівництво служби, з серпня 2020 року позивач для проходження подальшої служби переїхав до Київської області. Власного житла на території Київського регіону не має, тому частина грошового забезпечення систематично витрачається для винайму житла. Крім того, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, Позивач виконує службові обов`язки та відрядження по території України в т.ч. в областях, де ведуться бойові дії (підтверджується статусом учасника бойових дій). З метою виконання покладених на нього обов`язків. Позивач за власний рахунок забезпечує свою безпеку, а саме купує та використовує індивідуальні захисні елементи, такі як: бронежилет, каска, повсякденна форма, аптечки, взуття, рації, навушники, окуляри та інше. Зазначені обставини якраз свідчать про значні додаткові витрати, що в свою чергу негативно позначається на матеріальному становищі позивача. У постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 КЦС ВС виснував про хворобу дитини як особливу обставину, що потребує додаткових витрат. Однак відповідач не зверталась до позивача з проханням розділити додаткові витрати на Документ сформований в системі «Електронний суд» 11.11.2024 4 їхнього сина у зв`язку з його лікуванням. 15.11.2024 року представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Репетун К.В. подано заперечення на відповідь відзив. У задоволенні позову про зменшення розміру аліментів просить відмовити в повному обсязі. Звертає особливу увагу суду, що спільний син позивача та відповідача має інвалідність, у зв`язку з чим потребує додаткових засобів забезпечення на лікування та реабілітацію. Більше того, згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Всупереч зазначеним вимогам закону, позивач участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме інвалідністю, не бере. Окремо повідомляє суду про те, що спільний син позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , переніс дороговартісну операцію закордоном, а саме селективну дорсальну різотомію при ДЦП, сума якої складає 70 (сімдесят) тисяч дол. США. При цьому, повну оплату даної операції здійснювала мати дитини, тобто відповідач. У свою чергу батько дитини, тобто позивач, ніяким чином не допоміг з фінансуванням зазначеної операції та реабілітації після неї, не зважаючи на те, що відповідач зверталась з таким проханням до позивача. Важливість такої операції позивачем не була оцінена, оскільки саме мати на постійний основі здійснює догляд за сином, цілодобово задовольняючи його фізіологічні потреб, які дитина не в змозі задовольнити самостійно. За таких обставин, посилання представника позивача на те, що відповідач має можливість отримувати дохід є обурливими та вкрай несправедливими. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу Окрім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Рішення про народження дітей повинно бути зваженим та обдуманим. Позивач, будучи людиною освідченою та дієздатною в змозі приймати рішення щодо народження дітей, враховуючи його майновий стан та сімейні обставини. Таким чином, позивач, окрім того, що порушує вимоги закону про обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме хворобою своєї дитини, навіть вимагає зменшення розміру аліментів, який був призначений судом з урахуванням усіх обставин справи, в тому числі потреб дитини та майнового стану батька (позивача). Враховуючи, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а також того факту, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, вважаємо заявлені позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо аргументів сторони позивача про перебування на його утриманні дружини та трьох неповнолітніх дітей звертає увагу суду, що позовна заява містить посилання на те, що на повному утриманні позивача перебуває його дружина, яка наразі не працює, знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, їхній спільний син та син дружини від першого шлюбу. Згідно з ч. 2, 3 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Позивачем раніше не заявлялися доводи щодо непрацездатності його дружини. Більше того, ані у додатках до позовної заяви, ані у додатках до відповіді на відзив не міститься жодного документу на підтвердження того, що дружина позивача є непрацездатною і перебуває на його утриманні. З огляду на викладене, вважаємо, що сторона позивача намагається ввести суд в оману, шляхом надання недостовірної інформації з метою затягування розгляду справи і ухвалення несправедливого рішення. З приводу доводів сторони позивача про те, що на його утриманні знаходиться їх спільний з нинішньою дружиною син [PERSON] , [INFO] та син нинішньої дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , стороною позивача жодним чином не доведено факт утримання вище зазначених дітей. Більше того, твердження позивача про те, що оскільки останній проживає однією сім`єю разом зі своєю дружиною і дітьми, це безумовно свідчить про факт їх утримання позивачем, є необґрунтованим, недоведеним і суто припущенням позивача, доказування на яких згідно з ЦПК України ґрунтуватися не може. Факт того, що у позивача є інші діти або особи, які знаходяться на його утриманні, не є підставою для зменшення розміру суми забезпечення гармонійного розвитку іншої дитини. Більше того, як вже зазначалося, спільний син позивача та відповідача має інвалідність, у зв`язку з чим потребує додаткових засобів забезпечення на лікування та реабілітацію. Проходження дитиною постійної реабілітації підтверджується наданими раніше та долученими до цього заперечення доказами. У свою чергу на позивача законом покладено обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тобто, фактично позивач ухиляється від виплати встановленого судом розміру матеріального забезпечення своєї дитини, і більше того, порушує встановлений законом обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані її хворобою. Аргументи сторони позивача про те, що відповідач фактично не займається вихованням дитини, періодично виїжджає за кордон без дитини на відпочинок, залишаючи на когось із знайомих, що суперечить викладеному відповідачем у відзиві стосовно постійного знаходження з дитиною». Вказані аргументи позивача є абсолютно неприйнятними, оскільки не ґрунтуються на жодному доказі, окрім як власної думки (припущення) позивача. Навпаки, відповідач не лише не виїжджає закордон на відпочинок, а навіть фактично не виходить з дому, оскільки їх спільний з позивачем син потребує постійного догляду і, окрім неї, його ніхто не здійснює, тому що позивач участі у вихованні і догляді за дитиною взагалі не бере. Ухвалою Дзержинського районного суду від 04 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Призначено судове засідання по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Стефанович І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити. Зазначив, що з 2021 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , перебуває у сімейних відносинах та фактично проживає разом із дружиною, їхнім спільним сином - [PERSON] та сином дружини від першого шлюбу - [PERSON] . В обгрунтування зменшення розміру аліментів посилається на те, що має потреби у придбанні обмундирування та засобів для додаткового фізичного захисту при виконанні своїх службових обов`язків, в оплаті оренди житла. При цьому позивач та його представник не заперечували, що жодних доказів на підтвердження купівлі обмундирування, засобів для захисту та витрат на оренду житла не надали, пояснили, що таких документів (квитанцій, чеків тощо) не мають, оскільки не завжди це відбувається через офіційні джерела, а власники житла наразі не вітається та сприймається негативно практика укладення договорів оренди офіційно, є непопулярною, а тому це відбувається приватним чином, відповідних доказів вони також не мають та суду не надали. Водночас, вказав на те, що судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] був виданий у зв`язку із тим, що він майже постійно перебуває у постійних тривалих відрядженнях, а тому не має змоги здійснити переказ грошей, зважаючи на що з нього стягуються аліменти на підставі судового наказу. Його дружина отримує допомогу при народженні дитини. Також він надав чеки про оплату відвідування басейну. [PERSON] ходить у ліцей, відвідує заняття з баскетболу, кружки. [PERSON] купляє памперси. Тому на його утриманні знаходяться дружина та її син [PERSON] . Після розлучення у 2019 році, зважаючи на його серйозні проблеми зі здоров`ям, інвалідність, придбав сину [PERSON] спеціалізований велосипед та тренажер з системою тренування і реабілітації. Забезпечував одягом. Вказав на те, що заборгованості зі сплати аліментів не має, для того, щоб не мати заборони та мати змогу виїжджати за кордон. Стан здоров`я має добрий. Окрім того, на його думку, аліменти використовуються відповідачкою не за призначенням. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Репетун К.В. проти задоволення позову заперечувала, у зв`язку з його необгрунтованістю та недоведеністю, який грунтується лише на припущеннях, та який, водночас, повністю спростовано наданими стороною відповідача доказами. Вислухавши представника позивача, представника позивача та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 16.06.2011 року (а. с. 5). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 року у справі №643/5817/18 шлюб між [PERSON] (далі та [PERSON] , зареєстрований 28.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції , актовий запис №1537, було розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідачу було залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 у справі № 643/5817/18 (а. с. 9). 16.12.2019 Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ у справі № 643/20812/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи стягнення з 12.12.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття. На підставі судового наказу Салтівським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 30.01.2020 відкрито виконавче провадження № 61093289. Відповідно до звіту заст. начальника служби Фінансово-економічного управління про здійснення відрахування та виплати СБУ від 12.02.2024 в№ 21/2/2-363, відносно [PERSON] , за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2024 року, із нарахованої заробітної плати утримується частина на користь [PERSON] за виконавчим документом № 61093289 (а. с. 28). Державним виконавцем І.А. Загребельною надано довідку від 16 серпня 2023 року про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 року (а. с. 23). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч. 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. ч. 1, 2 ст.182 СК України). Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. Частина перша статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу\~даних правових\~норм вбачається,\~що при\~вирішенні питання\~про зменшення\~розміру аліментів,\~слід з`ясовувати\~чи змінилося\~матеріальне становище,\~сімейний стан\~та стан\~здоров`я\~сторін,\~і що\~ця зміна\~впливає на\~змогу сплачувати\~аліменти у\~вже визначеному\~розмірі.\~Особа,\~яка сплачує\~аліменти -\~платник аліментів,\~вправі звернутися\~до суду\~з позовом\~про зменшення\~розміру аліментів\~на дитину\~у тих\~випадках,\~коли погіршилося\~його матеріальне\~становище,\~сімейний стан\~чи стан\~його здоров`я\~або ж\~покращилося матеріальне\~становище,\~сімейний стан\~чи стан\~здоров`я\~одержувача аліментів. При\~цьому,\~суд,\~з урахування\~встановлених обставин\~і сукупності\~належних та\~допустимих доказів,\~при наявності\~підстав щодо\~неможливості сплачувати\~аліменти у\~вже визначеному\~розмірі,\~може вирішити\~питання щодо\~зменшення розміру\~аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, у якій також зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що з 2021 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , з того часу та по теперішній час перебуває у сімейних відносинах та фактично проживає разом із дружиною, їхнім спільним сином - [PERSON] та сином дружини від першого шлюбу - [PERSON] . Відповідно до матеріалів справи, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6, 7). Водночас, як свідчать матеріали справи, згідно відповіді Управління соціального захисту населення (правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 05.02.2024 №08/00/008/7608 вбачається, що: з 05.04.2022 року по теперішній час [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . [PERSON] отримала допомогу при народженні дитини на сина, [PERSON] , [INFO] , та допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до довідки УСЗН (Правобережне), виданій [PERSON] , що проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] , вона знаходиться на обліку в УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР і отримує щомісячну допомогу при народженні 1-ї дитини. При цьому зазначив суду про те, що вони проживають однією сім`єю разом із дружиною, їхнім спільним сином - [PERSON] та сином дружини від першого шлюбу - [PERSON] , який відвідує ліцей «Мрія» в м. Ірпіні, який також знаходиться на його утриманні, відвідує спортивні заняття, басейн. Водночас, позивач вказав на те, що несе витрати з винайму житла, а, оскільки в м. Києві це є коштовним, тому він вимушений орендувати в області, м. Ірпіні Київської області, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Доказів на підтвердження витрат на оренду житла суду не надали, що у судовому засіданні не заперечували. Однак жодних документів (квитанцій, чеків тощо) не мають, оскільки, як пояснив позивач та його представник, не завжди це відбувається через офіційні джерела, а власниками житла наразі не вітається офіційне оформлення, така практика укладення договорів оренди офіційно є непопулярною та сприймається негативно, а тому це відбувається приватним чином. Водночас, вказав на те, з нього аліментів стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] на підставі судового наказу, у зв`язку із тим, що він майже постійно перебуває у тривалих відрядженнях, а тому не завжди має можливість здійснити переказ грошей. Слід зазначити, що а домовленістю між батьками дитини той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з\~яким проживає\~дитина (частини друга, третя статті 181 СК України). Аналіз наведених вище приписів законодавства, зважаючи на те, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання [PERSON] не в добровільному, а у примусовому порядку, на підставі судового наказу, дає підстави дійти висновку про те, що позивач проживає окремо від дитини. Той факт, що, як пояснив позивач, його дружина [PERSON] , перебувають у фактичних сімейних відносинах, проживають разом, із їхнім спільним сином [PERSON] та сином дружини від першого шлюбу [PERSON] , при цьому, відповідно до довідки УСЗН (Правобережне), [PERSON] , знаходиться на обліку в УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР і проживає за адресою: [ADDRESS] , а, позивач, у той же час, перебуває у постійних відрядженнях, винаймає житло у Київській області, зважаючи на що, на утримання [PERSON] стягуються аліменти на підставі судового наказу, а, відтак, згідно приписів законодавства в примусовому порядку, з чого слідує, що батько проживає окремо, є вкрай суперечливим та не дають суду можливості достеменно встановити факт спільного проживання цих осіб та їх перебування на утриманні позивача. Більше того, на підтвердження цього доводу суду не надано доказу, а саме, судового наказу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , чи будь-яких іншх документів щодо відкриття виконавчого провадження на підставі даного наказу, тому суд позбавлений можливості встановити таку фактичну обставину. При цьому зазначив, що судових рішень про стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки він, від`їзджаючи у відрядження, залишає їй картку, а також на користь [PERSON] немає. Такі аргументи сторони позивача та доводи позивача з приводу їхнього фактично місця проживання разом із дружиною, спільним сином та сином від першого шлюбу - [PERSON] є вкрай суперечливими, неоднозначними, в достовірних яких суд має сумніви, з огляду на що, суд їх прийняти не може та ставиться до них критично. Додані до позовної заяви копії фіскальних чеків оплати візитів до Культурно-спортивного комплексу, відвідування басейну суд прийняти в якості належних доказів не може, оскільки вони не містять жодних відомостей з приводу призначення платежу, конкретної особи платника та особи, якої вони стосуються. Те, що його дружина отримує допомогу при народженні дитини не свідчить про її непрацездатність та не наділяє її статусом непрацездатної особи. Також, позивач, посилаючись у позовній заяві на зміну сімейного становища, не наводить жодних аргументів та доказів щодо погіршення свого матеріального становища. Навпаки, з доданого до позовної заяви звіту про здійснені відрахування та виплати СБУ відносно [PERSON] від 12.02.2024 вбачається, що позивач має достатній рівень доходів для утримання власних дітей, що жодним чином не становить для нього надмірного тягаря. Більше того, позивач [PERSON] акцентував увагу суду на тому, що аліменти сплачує в повному обсязі, заборгованості зі сплати аліментів не має, для того, щоб не мати заборони та мати змогу виїжджати за кордон. Окрім того, повідомив суду, що стан здоров`я має добрий та в обгрунтування зменшення розміру аліментів також посилався на те, що є військовозобов`язаним, має потреби у придбанні особисто обмундирування та засобів для додаткового фізичного захисту при виконанні своїх службових обов`язків. При цьому позивач та його представник підтвердили та не заперечували того, що жодних доказів на підтвердження купівлі обмундирування, засобів для захисту та витрат на оренду житла не надали, пояснили, що таких документів (квитанцій, чеків тощо) не мають, оскільки не завжди це відбувається через офіційні джерела. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] ходить у ліцей, відвідує заняття, кружки, [PERSON] він купляє памперси, [PERSON] забезпечував одягом, на думку суду, жодним чином не свідчать про те, що позивач несе надмірний тягар по утриманню дітей. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд не встановлено правових підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Окрім цього, позивач не заперечував щодо обізнаності про вкрай поганий стан здоров`я [PERSON] та його інвалідності, що підтверджується тимчасовим посвідченням № [NUMBER] , у зв`язку з наявністю у спільного сина інвалідності, відповідач змушена додатково здійснювати значні фінансові витрати на проведення діагностик, проведення реабілітацій, які постійно необхідні дитині, а, також, на здійснення лікування. При цьому позивач посилався на те, що після розлучення у 2019 році, зважаючи на його серйозні проблеми зі здоров`ям, інвалідність, придбав сину Микиті спеціалізований велосипед та тренажер з системою тренування і реабілітації. Суд звертає увагу, що зазначені обставини не стосуються предмета щодо зменшення стягнення аліментів, такі доводи є предметом щодо стягнення додаткових витрат. Питання про стягнення додаткових витрат на дитину врегульовано приписами статті 185 СК України. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Так, згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі, б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг, придбання ліків долучаються до матеріалів справи в оригіналі. Правового висновку щодо присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), у якій зазначено, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Крім того, Верховний Суд у цій же постанові зазначив, що суд першої інстанції з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини хронічних захворювань та містять рекомендації лікарів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Таким чином, періодична, постійна виплата додаткових витрат присуджується, зазвичай, у разі, якщо дитина має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, специфічного догляду. Водночас суд звертає увагу, що положення стосовно стягнення додаткових витрат на дитину стосується особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Таким чином, витрати на утримання дітей, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини. Отже, за наявності на те відповідних правових підстав відповідачка не позбавлена права звернутись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, зумовлені хронічною, складною, тяжкою хворобою, потребою лікування чи особливого специфічну догляду, інвалідністю тощо, або ж про стягнення фактично понесених нею витрат. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Аліментні зобов`язання позивача виникли на підставі чинного судового рішення, яке є обов`язковим до виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України). Таким чином, позивачем не доведено наявності обставин, які за положеннями сімейного законодавства можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів. На підставі вищевикладеного судом не встановлено правових підстав для зменшення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Зважаючи на вищевикладене, виходячи з принципу диспозитивності, змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для зменшення сплати аліментів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed