Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення його з 23 серпня 2024 року від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року у цивільній справі №445/777/23; судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивує тим, що з 29 квітня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі в них народилось двоє дітей: [INFO] син - [PERSON] , [INFO] дочка - [PERSON] . 23 травня 2023 року Золочівським районним судом Львівської області було видано судовий наказ у справі №445/777/23, відповідно до якого стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 14 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Підставою для прийняття судового наказу став акт №42 від 5 квітня 2023 року обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] , яка проживає з 14 лютого 2023 року без реєстрації в селі Зозулі Золочівського району Львівської області та з якою проживають без реєстрації та є на її утриманні двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] , син [PERSON] . Розпочинаючи з червня 2024 року син [PERSON] постійно проживає разом з позивачем за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] (власником якої є позивач у справі), перебуває на його повному утримані, догляді та забезпеченні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 9 серпня 2024 року, а тому сплата аліментів на користь матері [PERSON] на утримання сина є безпідставною та необґрунтованою, оскільки усе утримання та матеріальне забезпечення здійснює виключно позивач. Дочка [PERSON] проживає разом із відповідачем, сплата аліментів (фактично обмін одними і тими ж самими сумами) один одному є необґрунтованою, оскільки позивач має право на отримання аліментів від матері на утримання сина, а відтак, вважає за доцільне просити суд звільнити його від сплати аліментів на дітей. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 26 серпня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Леньо С.І. Ухвалою від 5 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею Леньо С.І. та відкрито провадження у такій, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено у такій судове засідання. 2 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява відповідача, відповідно до якої підтверджує, що старша дитина проживає разом з позивачем і розгляд справи просить проводити у її відсутності. 7 листопада 2024 року відповідно до розпорядження керівника апарату №44 від 7 листопада 2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв`язку з перебуванням судді Леньо С.І. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року позов прийнято до розгляду суддею Стрепком Н.Л. та відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у такій та призначено підготовче засідання на 27 листопада 2024 року. 27 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні 11 грудня 2024 року позов підтримав з мотивів викладених у ньому, просив вимоги такого задовольнити. Відповідач в судове засідання 11 грудня 2024 року не з`явилася, 27 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» від неї надійшло клопотання, відповідно до якого просить розгляд справи проводити у її відсутності та ухвалити рішення на розгляд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 квітня 2012 року. Сторони у справі є батьками сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12 жовтня 2012 року та серії [NUMBER] від 25 жовтня 2018 року відповідно. 23 травня 2023 року Золочівським районним судом Львівської області було видано судовий наказ у справі №445/777/23, відповідно до якого стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 14 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. На момент винесення вказаного вище наказу неповнолітні діти проживали разом з відповідачем, що стверджується копією акту №42 від 5 квітня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 9 серпня 2024 року вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві власності позивачу, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163213085 від 11 квітня 2019 року. Відповідач у справі підтвердила факт проживання старшої дитини разом з позивачем, що вбачається з її заяви від 2 жовтня 2024 року. Позивач бере активну участь в житті класу, де навчається його син [PERSON] , допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини, що стверджується довідкою середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №29 м. Львова. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судовим розглядом встановлено, що син сторін у справі проживає разом з позивачем, однак позивач сплачує в користь відповідача аліменти на його утримання. Підстави для втручання суду у порядок, який фактично склався щодо місця проживання [PERSON] і який відповідає інтересам дитини, відсутні, доказів протилежного під час судового розгляду не здобуто. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним. Оскільки син [PERSON] проживає разом з позивачем, а тому є підстави для припинення стягнення з останнього на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, оскільки чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого листа про стягнення аліментів чи його скасування. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Враховуючи описане вище, вимога про припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON] , що стягуються за судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року в справі №445/777/23 підлягає задоволенню з дати звернення до суду з даним позовом 23 серпня 2024 року (час подачі позову у відділення поштового зв`язку), оскільки дитина на момент подачі позову вже проживала з позивачем, а відтак в останнього змінився сімейний і відповідно сімейний стан змінився у відповідача. При цьому підлягає припиненню стягнення аліменти в розмірі 1/6 частки, що становить половину від однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, які стягуються на підставі описаного вище судового наказу. Щодо припинення стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року в справі №445/777/23, то суд в задоволенні вказаної позовної вимоги відмовляє з наступних підстав. Сторони у справі не заперечують, що [PERSON] і надалі продовжує проживати з відповідачем. Аліменти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому в даному випадку вони стягуються на користь відповідача. Доказів, що відповідач отримувані аліменти витрачає не на потреби дитини, під час судового розгляду не отримано. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, з метою забезпечення її благополуччя та повноцінного розвитку необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків хто проживає окремо. Проживання іншої дитини з батьком не звільняє його від обов`язку отримувати дитину, яка проживає окремо. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 605,6 гривень, оскільки суд прийшов до переконання про наявність підстав для припинення стягнення сплати аліментів лише на одну дитину.

Outcome: partial