Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») про захист прав споживачів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10.05.2006 між ним та АКБ «Райфазенбанк Україна» укладено кредитний договір №СМ-500/013/2006, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 200 000 доларів США на споживчі цілі (п.2 частини 1). Згідно п.2.3.8 частини 2 Договору протягом строку його дії позивальник (позивач) як суб`єкт підприємницької діяльності, фізична особа - підприємець [PERSON] та ТОВ «Укртехнопроєкт» зобов`язані щомісячно проводити по своїх поточних рахунках в банку кредитові обороти в розмірі 100 %. В додатку від 11.05.2006 № 1 до Договору сторони погодили графік повернення кредиту, відповідно до якого загальна сума погашення на 06.05.2012 мала складати 145 164, 92 доларів США. В 2006 році АКБ «Райфазенбанк Україна» був придбаний іншою юридичною особою та змінив назву на ПАТ «ОТП Банк». В 2011 році він достроково сплатив борг за договором СМ-500/013/2006. Просив стягнути з АТ «ОТП Банк» на його користь грошові кошти в розмірі 91 233,14 доларів США, які були сплачені ним в якості відсотків за кредитом, оскільки кредитний договір укладений з порушенням ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування». 02.10.2023 Голосіївським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За адресою відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які отримані останнім 12.01.2024. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 10.05.2006 між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №СМ-500/013/2006, відповідно до умов якого, Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених цим Договором, а позичальник зобов`язується належним чином використовувати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому Договорі. Згідно частини 1 умов Договору № СМ-500/013/2006 Банк надає позичальнику кредит у розмірі 200 000 доларів США, строком до 06.05.2012 з фіксованою процентною ставкою 13,00% річних Відповідно до п. 2.3.8 Договору №СМ-500/013/2006 протягом строку дії цього договору, позичальник як суб`єкт підприємницької діяльності, фізична особа-підприємець [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» зобов`язані щомісячно проводити по своїх поточних рахунках кредитові обороти у розмірі 100% (сто відсотків). [PERSON] достроково сплатив заборгованість по кредитному договору від 10.05.2006 №СМ-500/013/2006, що підтверджується довідкою ПАТ «ОТП Банк» від 09.11.2011 №500-15-15-1/2947. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору). Частиною 2 ст. 571 ЦК України встановлено, що сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд відзначає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що умови договору суперечать чинному законодавству, у зв`язку із чим йому мають бути відшкодовані збитки, які складаються з коштів, сплачених ним за кредитним договором. Позивач надав суду довідку, відповідно до якої зобов`язання за спірним договором виконані сторонами достроково, а відтак з 2011 року сторони не мають взаємних прав та обов`язків за кредитним договором № СМ-500/013/2006. Доказів наявності вини відповідача у спричиненні позивачу збитків на суму 91 233,14 доларів США не надано. Крім того, посилання позивача на Закон України «Про споживче кредитування», суд відхиляє, оскільки кредитний договір укладено 10.05.2006, строк договору до 06.05.2012, однак сторони виконали умови договору достроково. В той же час, Закон України «Про споживче кредитування», на який посилається позивач, набрав законної сили лише 15.11.2016 та, відповідно до ч. 2 Розділу IV, його дія поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Таким чином, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є необґрунтованими, що має наслідком відмову у їх задоволенні. При цьому у суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed