Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5404886 в сумі 22 120 грн та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 02.04.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір позики №5404886. Між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 10.08.2023 укладено договір факторингу №10-08/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. У порушення взятих на себе зобов`язань [PERSON] умови договору не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 22 120 грн. Від представника відповідача 04.03.2024 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти задоволення позову заперечує, зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач підписав договір позики електронним цифровим підписом. Таким чином не доведено факту укладення договору між сторонами, немає підтвердження, що між сторонами погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів. Розрахунок заборгованості складено позивачем, а не первісним кредитором, та не містить розрахунку про суми коштів, що можливо сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості, і відповідно не погоджені з відповідачем. на підставі викладеного просить у позові відмовити, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість (а.с.42-47). Від представника позивача 06.03.2024 надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, наголошує, що саме відповідач ініціював укладення кредитного договору, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови користування коштами відповідачем, а відповідач ознайомився з усіма умовами на сайті позивача на момент укладення договору. Нарахування процентів за договорами позики здійснювалось на умовах договору, з якими відповідач був ознайомлений. На підтвердження отримання відповідачем коштів просив долучити інформаційну довідку про здійснення перерахування коштів відповідачу за кредитним договором №5404886 від 02.04.2023 (а.с.51-67). Одночасно з відповіддю на відзив представником позивача надано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.03.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без розгляду. Від представника відповідача 07.03.2024 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що позивачем не доведено, що саме на номер телефона відповідача було направлено підтвердження смс-повідомлення та одноразового ідентифікатора, що саме відповідач реєструвався в ЕС «кредиторів», не надано доказів такої ідентифікації. Наголошує, що позивачем не доведено отримання коштів відповідачем, тому стверджує, що відповідач не укладав даного кредитного договору та відповідно не отримував кредитних коштів. Розрахунки, надані позивачем не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.03.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про виключення доказів відмовлено. Від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яку ухвалою суду від 24.07.2024 було повернуто позивачу. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку, до суду не з`явився. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність відповідача. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Так, 02.04.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики № 5404886 у сумі 7 000 грн на строк до 21.06.2023. Кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та був надісланий на номер телефона відповідача згідно п.9 договору позики. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», котрі є невід`ємною частиною договору. Сума надання кредиту: 7 000 грн., строк дії кредиту становить 80 днів, основна процентна ставка фіксована - 3,00000 % в день (а.с.4-8). Далі, 10.08.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №10-08/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 10.08.20223 до договору факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників згідно відповідного реєстру (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З приводу підтвердження виконання обов`язку з переказу коштів первісним кредитором суд зазначає наступне. Так, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. На підтвердження надання первісним кредитором позичальникові грошових коштів - надано довідку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з якої вбачається, що 02.04.2023 здійснено успішний переказ грошових коштів у сумі 7000 грн. на карту [NUMBER] (а.с.69).Проте достовірно встановити, хто є отримувачем зазначених грошових коштів, неможливо. Також суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Так, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором позики станом на 10.08.2023 на загальну суму заборгованості, з якого не зрозуміло, які суми відсотків повинен сплачувати відповідач, не зазначено, чи здійснювалося відповідачем погашення суми боргу за кредитним договором. На підтвердження переходу права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023. Зазначений в акті реєстр боржників є невід`ємною частиною договору факторингу. Натомість суду наданий витяг з реєстру боржників до договору факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023, який не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ "МАНІФОЮ", що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами перехід до нього права вимоги до [PERSON] . Позивач, серед іншого, повинен довести, що саме його право порушено, невизнано, або оспорено, у зв`язку з чим він і звертається до суду за його захистом. У даному випадку, позивачем не доведено, що він має право звертатись до відповідача з майновою вимогою. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Суд ще раз звертає увагу, що згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами правильність розрахунку заборгованості, та головне - право вимоги до відповідача, отже вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed