Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно позивачки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачка є її матір`ю. Коли позивачка проживала з матір`ю та вітчимом, вони з нею жорстоко поводилися, принижували, ображали нецензурною лайкою та навіть били. Між позивачкою та її матір`ю часто виникали сварки. 23.05.2024 позивачка залишила місце свого проживання, звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї та до поліції. Позивачку вилучили з родини та поселили в Центрі соціальної підтримки дітей та сімей Дніпровського району м.Києва, де позивачка пробула два дні, після чого її забрала матір. Після повернення до матері, їх стосунки не покращилися, мати чинила психологічний тиск на позивачку, тому вона повторно звернулася до служби у справах дітей з проханням вилучити її з родини. Після цього позивачку знову поселили до Центру соціальної підтримки дітей та сімей, де вона знаходилася на час подання позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18.07.2023 справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 23.08.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.02.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судові засідання, призначені на 22.04.2024, 29.05.2024, 22.08.2024, 15.10.2024, 11.11.2024 та 18.12.2024 позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки адвокат Оверченко О.А. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в порядку п.19 Перехідних положень ЦПК України, ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки місце її проживання зареєстровано на тимчасово окупованій території України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, разом з висновком подав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.61). 23.05.2023 [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою, у якій повідомила, що її матір [PERSON] вчиняє щодо неї психологічне на фізичне насилля, яке полягає у такому: її без згоди утримували у квартирі, застосовували фізичну силу. Просить вжити заходів та надати тимчасовий притулок (а.с.80). 23.05.2023 Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася до Центра соціальної підтримки дітей та сімей Дніпровського району міста Києва із проханням сприяти у тимчасовому влаштуванні [PERSON] до вказаного закладу. У якості підстав звернення зазначено повідомлення, що [PERSON] повідомила, що мати з вітчимом її насильно утримували в квартирі за місцем спільного мешкання та вчиняли відносно неї фізичне та психологічне насильство (а.с.95) 25.05.2023 [PERSON] надала письмові пояснення, у яких погодилася на те, щоб її мати [PERSON] забрала доньку додому (а.с.79). Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №4 від 25.05.2023 [PERSON] поставлено на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах; наказом від 14.08.2023 №9 знято з обліку у зв`язку із досягненням повноліття (а.с.74,75,76) 30.05.2023 [PERSON] звернулася із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї\~ Київської міської адміністрації у якій повідомила про те, що мати [PERSON] погано ставиться до неї, погрожує депортувати її до російської федерації. Просить звернути увагу на те, що є загроза її життю та здоров`ю (а.с.87). Також, 23.05.2023 [PERSON] звернулася до Дніпровського УП ГУНП в м.Києві із заявою, у якій просить вжити заходів щодо її матері [PERSON] , яка 21.05.2023 вчинила стосовно заявниці домашнє насильство (а.с.128). У довідці про результати перевірки по зверненню, складеній начальником сектору ЮП ВП Дніпровського УП ГУНП в м.Києві зазначено, що в ході опрацювання заяви [PERSON] , остання повідомила, що у квітні 2023 року її мати забрала ключі від квартири, не відпускала її на вулицю одну, виходила виключно у супроводі матері або вітчима, мати забрала телефон. Під час бесіди з [PERSON] остання повідомила, що в неї дійсно була суперечка з донькою, під час якої донька поводила себе зухвало, у зв`язку з чим вона не стрималася та декілька разів дала доньці ляпаса (а.с.126). Зазначена інформація підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , наданими співробітникам поліції У зв`язку з цим у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.129-131) Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 13.07.2023 відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у провину [PERSON] поставлено вчинення 21.05.2024 психологічного насильства у відношенні доньки [PERSON] (а.с.56-60). Постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2023 постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 15.06.2023 та 16.06.2023 Служба у справах дітей\~ Дніпровської районної в місті Києві адміністрації звернулася з клопотанням до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради щодо влаштування неповнолітньої [PERSON] до державного соціального закладу (а.с.82,83). [PERSON] перебувала у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради з 20.06.2023 по 14.08.2023, вибула у зв`язку досягненням повноліття\~ (а.с.63,64,65). 30.11.2023 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією надано висновок органу опіки та піклування, у якому зазначено про те, що орган опіки та піклування вважає, що розгляд питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] знаходиться поза компетенцією органу опіки та піклування у зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття (а.с.100). У висновку зазначено, під час телефонної розмови зі спеціалістом служби у справах дітей [PERSON] повідомила, що вона категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, та зазначила, що донька [PERSON] самовільно покинула помешкання та поїхала до Миколаївської області, на даний час їй не відоме місце перебування доньки (а.с.100-101). Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Відповідно до правових висновків, зроблених у постановах Верховного Суду, зокрема, від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17, від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року в справі № 760/468/18, під час розв`язання спорів такої категорії судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках і головне - за наявності достатніх і переконливих доказів, які характеризують особливості батька або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти в контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважати на те, що позбавлення батьківських прав має негативний вплив на свідомість дитини, і застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. \~ Разом з цим у рішенні «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначає, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку, цей інтерес вимагає, щоб зв`язки дитини з її сім`єю були збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Як установлено судом на підставі досліджених доказів, між позивачкою та її матір`ю виникали суперечки, наслідком яких було звернення [PERSON] до Служби у справах дітей та поліції, а також тимчасове перебування позивачки у закладі соціально-психологічної реабілітації. Разом з тим, постанову суду, якою відповідачку [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Беззаперечних доказів, які б свідчили про жорстоке ставлення або вчинення сімейного насильства відповідачкою [PERSON] стосовно своєї доньки, суду не надано; переважна більшість письмових доказів ґрунтується на зверненнях самої [PERSON] . Отже, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов до переконання, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності були достатньою та законною підставою для позбавлення її батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed