Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідача 1 на свою користь невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 55 589,79 грн., стягнути з відповідача 2 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 89 964,77 грн., а також вирішити питання про стягнення судових витрат. В обгрунтування позову зазначає, що 26.01.2022р. в Харківській обл. на в/ш Харків-Довжанський, 548 км + 350 м, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху та при зміні напряму руху (перестроюванні) не впевнилася в безпечності маневру, в результаті чого скоїла зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , чим порушила пункти 8.1., 8.4. ПДР України. У результаті ДТП транспортний засіб Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а його власнику [PERSON] завдані матеріальні збитки. Відповідно до Звіту №81/02-22 від 08.02.2022р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , становить 476 747,92 грн., у той час як ринкова вартість вказаного транспортного засобу до ДТП становить 309 110,19 грн. Транспортний засію позивача конструктивно знищений. Вартість автомобіля з урахуванням пошкоджень після ДТП становить 91 745,42 грн. Різниця, що підлягає відшкодуванню, становить 217 364,77 грн. Відповідач 1 здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком у розмірі 71 810,21 грн. При цьому відповідно до Полісу ОСПВВНТЗ №АР5819052 ліміт за шкоду, завдану майну, на одну потерпілу особу становить 130 000,00 грн., сума франшизи - 2 600,00 грн. З огляду на зазначене, з відповідача 1 на користь позивача підлягає до стягнення 55 589,79 грн. Оскільки потерпілий має беззаперечне право на відшкодування шкоди її заподіювачем у повному обсязі, позивачу має бути відшкодована шкоди, завдана внаслідок ДТП, відповідачем 2, як винуватцем ДТП. Як вказує позивач, з відповідача 2 на користь позивача підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням, яка складає суму 89 964,77 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.12.2022р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач 1 направив до суду письмовий відзив на позовну заяву, за яким не погоджується з доводами позивача, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо нього. Зазначає, що виходячи із Звіту, який був складений на замовлення відповідача 1, було розраховано страхове відшкодування, яке і виплачене позивачу в розмірі 71 810,21 грн. Вказане свідчить про те, що відповідач 1 повністю виконав свої зобов`язання перед позивачем. Відповідач 2 письмового відзиву на позовну заяву не направив. Ухвалою суду від 05.04.2023р. призначено у справі транспортно-товарознавчу експертизу. За ухвалою суду від 20.11.2023р. повторно призначалася в даній справі транспортно-товарознавча експертиза. 10.09.2024р. до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, за якою позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 1 невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 55 589,79 грн. та з відповідача 2 різницю між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 153 045,36 грн. Збільшення розміру позовних вимог обгрунтовано з посиланням на висновок експерта, що був виготовлений на виконання ухвали суду про проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом установлено, що [PERSON] 26.01.2022р. о 10.00 на а/м Київ-Харків-Довжанський 548 км + 350 м та а/м Чугуїв - Мілове (перехрестя), керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , не виконала вимогу дорожнього знак 2.1. ПДР України не надала дорогу транспортному засобу Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який під`їхав до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого трапилася ДТП, постраждалих осіб немає, транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушила вимоги п.п. 8.1., 8.4. Б ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини встановлені постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 11.01.2023р. у справі №636/621/22, за якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Полісу АР/5819051 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (строк дії з 03.09.2021р. до 02.09.2022р.) на момент вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з наступними умовами: страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, - 130 000,00 грн., розмір франшизи - 2 600,00 грн., забезпечений транспортний засіб - Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] . 26.01.2022р. позивач звернувся до відповідача 1 з повідомленням №46926 про ДТП за участю транспортного засобу, власник якого може бути визнаний потерпілою особою, а також із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до Звіту №17543 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 22.02.2022р., виготовленого на замовлення відповідача 1, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки становить 309 099,23 грн., вартість відновлювального ремонту без урахуванням фізичного зносу складових, що замінюються, 489 568,12 грн. Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №81/02-22 від 08.02.2022р., що доданий позивачем до позову, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , на дату ДТП 26.01.2022р. становить 309 110,19 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 476 747,92 грн.; ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , без урахування аварійних пошкоджень на дату ДТП 26.01.2022р. становить 309 110,19 грн.; вартість у пошкодженому стані після ДТП автомобіля Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , з урахуванням аварійних пошкоджень на дату ДТП 26.01.2022р. становить 91 745,42 грн. За клопотанням представника позивача в даній справі було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: яка вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 26.01.2022р., станом на 26.01.2022р.; яка вартість транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , в пошкодженому стані після ДТП, що сталася 26.01.2022р., станом на 26.01.2022р. За Висновком експерта від 22.03.2024р. №СЕ-10/111-24/11768-АВ Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 26.01.2022р., станом на 26.01.2022р. складає 309 110,19 грн.; вартість транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , в пошкодженому стані після ДТП, що сталася 26.01.2022р., станом на 26.01.2022р. складає 28 664,83 грн. У вказаному Висновку визначено також, що ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , станом на дату настання події становила 309 110,10 грн., а вартість відновлювального ремонт станом на дату настання події 26.01.2022р. - 482 069,03 грн. Згідно п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 Цивільного кодексу України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктами 30.1. та 30.2. ст. 30 Закону визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, виходячи із Висновку експерта 22.03.2024р. №СЕ-10/111-24/11768-АВ, а також положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , є фізично знищеним, а тому позивачу має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, тобто 309 110,19 грн. - 28 664,83 грн. = 280 445,36 грн. Таким чином, враховуючи те, що Полісом АР/5819051 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначена в 130 000,00 грн., а розмір франшизи в 2 600,00 грн., відповідач 1 мав відшкодувати позивачу збитки в сумі 130 000,00 грн. - 2 600,00 грн. = 127 400,00 грн. Матеріали справи свідчать, що відповідачем 1 не в повному обсязі відшкодовано позивачу розмір збитки, а саме перераховано суму 71 810,21 грн., а тому підлягає до стягнення на користь позивача 127 400,00 грн. - 71 810,21 грн. = 55 589,79 грн. Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). У відповідності до п. 36.6. ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, з відповідача 2, як винуватця ДТП та особи, яка застрахувала свою відповідальність, з урахуванням положень ст. 1194 Цивільного кодексу України та п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає до стягнення сума відшкодування збитків у розмірі 280 445,36 грн. - 127 400,00 грн. = 153 045,36 грн. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача 1 на користь позивача судовий збір у розмірі 536,32 грн. та витрати, пов`язані із проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 810,00 грн., з відповідача 2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1 523,04 грн. та витрати, пов`язані з проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 2 190,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір про надання правової допомоги №06/09/22-ЮП/IL від 06.09.2022р., Акт виконаних робіт №1 на суму 15 000,00 грн., квитанція про сплату позивачем 09.12.2022р. адвокату Конюшко Д.Б. 6 000,00 грн. Оскільки до матеріалів справи надані докази витрат у розмірі 6 000,00 грн., то саме в цій сумі підлягає до стягнення з відповідачів витрати, що пов`язані з правничою допомоги, а саме: з відповідача 1 - 1 620,00 грн., з відповідача 2 - 4 380,00 грн.

Outcome: approved