Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 115,20 доларів США, а також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с.1-5). Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.11.2022 [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 9000 доларів США, про що власноручно склала розписку. Так, відповідно до розписки, [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти [PERSON] в строк до 01.11.2023 року. Взяте на себе зобов`язання щодо повернення коштів відповідачка не виконала та отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернула. 30.11.2023 на адресу [PERSON] була направлена письмова вимога щодо повернення боргу, яка була проігнорована відповідачем, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, викладені в позовній заяві обставини підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибула, повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістила, відзив на позов не надала. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2022 року [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 9000,00 (дев`ять тисяч) доларів США, про що власноручно склала розписку (а.с.9). В розписці зазначено, що [PERSON] зобов`язується повернути грошові кошти [PERSON] в строк до 01 листопада 2023 року. Ч.1 ст.1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ч.2 ст.1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Взяте на себе зобов`язання щодо повернення коштів відповідачка не виконала та отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернула у зв`язку з чим 30.11.2023 на адресу [PERSON] була направлена письмова вимога щодо повернення боргу. Однак, відповідач грошові кошти не повернула. Статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 у справі №6-42цс11, нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК. Таким чином, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11. Станом на 05.04.2024 сума відсотків за користування грошовими коштами складає 115,2 доларів США. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 01.11.2022 не виконала, грошові кошти не повернула, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 09.04.2024 (а.с.7) позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3560,00 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3560,00 грн.

Outcome: approved