Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У червні 2024 року позивач ПрАТ СП "Партнер" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за користування послугами, яка складається з з основної заборгованості в розмірі 18 тис.грн, інфляційних втрат в розмірі 1 326,00 грн, 3% річних в розмірі 518,11 грн, пені у розмірі 18 тис. грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 4 500,00 грн. Свої вимоги позивач ПрАТ СП "Партнер" мотивував тим, що у відповідності до рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 року позивачу відведена земельна ділянка для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів за адресою: м.Київ, вул. Жмеринська, 1А. 24.10.2012 року між СП "Партнер" та [PERSON] був підписаний договір № 5689 від 24.10.2012 року на експлуатацію та обслуговування, зберігання автомобіля, згідно умов якого позивач бере на себе обов`язи по зберіганню автомобіля марки "ВАЗ" 21114 випуску 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] у гаражі № [NUMBER] на автостоянці 5 за адресою: м.Київ, вул.Жмеринська, 1А. Для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки. Відповідач ставить свій автомобіль в гаражний бокс № [NUMBER] , користується послугами позивача, однак не оплачує їх у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 10.03.2024 року складає 18 тис. грн На адресу відповідача надсилалась претензія про добровільну сплату боргу та повідомлення про заборгованість за користування та охорону гаражу. Крім того, просить стягнути суму пені за період з 11.06.2023 року по 11.05.2024 року у розмірі 18 тис. грн та три відсотки річних за період з 01.01.2019 року по 31.05.2024 року у розмірі 518,11 грн. Процесуальні дії Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 37-38). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2024 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 42). 26.11.2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, у яких просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що ним надаються послуги безпосередньо відповідачу та відсутні підтвердження того, що відповідач користується послугами позивача із 2018 року по дату подання позову. Крім того, позивач в позовній заяві посилається на накази, якими було затверджено збільшення розміру щомісячного платежу за договором на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля, в той же час позивачем не доведено того, що про прийняття таких рішень і їх зміст доводилися до відома відповідача, оскільки докази цього відсутні в матеріалах справи. В разі визнання судом позовних вимог обґрунтованими, просить застосувати позовну давність до частини позовних вимог (а.с. 61-65). 09.12.2024 року до суду від генерального директора ПрАТ СП "Партнер" надійшла відповідь на відзив,у якій просить задовольнити позовні вимоги. Останню оплату відповідач за послуги підприємству сплатив 02.11.2024 року у сумі 250,00 грн. Відповідач, будучи обізнаним з необхідністю сплачувати кошти на утримання та охорону належного йому автомобіля та гаражного боксу, постійно користуючись ним, проігнорував вимогу позивача та продовжує платити за послуги частково у сумі 250,00 грн. Наказом про підвищення цін відповідач ознайомлений був неодноразово, при в`їзді на територію стоянки на дошці оголошень постійно вивішені накази генерального директора з відповідними калькуляціями та тарифами надання послуг ПрАТ СП "Партнер", листи про погашення боргу направлялись за адресою відповідача. Встановлено, що відповідачем 02.11.2024 року зараховано переказ на рахунок ПрАТ СП " Партнер" у розмірі 250,00 грн за послуги охорони в гаражі № [NUMBER] , що підтверджено взаєморозрахунком з орендаторами, та оплати надходять кожного місяця. Позивач звернувся до суду з позовом у червні 2024 року, тобто в межах строку позовної давності виходячи з останнього щомісячного платежу (а.с. 73-76). В судове засідання представник позивача ПрАТ СП "Партнер" не з`явилась, направила до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с. 96). Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», а також в рішенні у справі «Каракуця проти України» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів №138 від 09.03.1992 земельна ділянка відведена ПрАТ СП « Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12). 24.10.2012 року між ПрАТ СП «Партнер» та [PERSON] укладено договір №5689 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля марки "ВАЗ" 21114 випуску 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] на автостоянці 5 за адресою: м.Київ, вул.Жмеринська, 1А (а.с. 13). Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» №122 від 30.12.2016 у зв`язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію АС №5 ПрАТ СП «Партнер» за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А з 01.01.2017 встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 400 грн (а.с. 18). Розрахований розмір внесків відображений у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця станом на 01.01.2017 року (а.с. 19). 28.12.2018 року наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» №98 у зв`язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію АС №5 ПрАТ СП «Партнер» за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А з 01.01.2019 встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 500 грн (а.с. 20). Розрахований розмір внесків відображений у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця станом на 01.01.2019 (а.с. 21). Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» №130 від 30.12.2021 у зв`язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію АС №5 ПрАТ СП «Партнер» за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А з 01.01.2022 встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 600 грн (а.с. 22). ПрАТ СП «Партнер» було направлено [PERSON] вимоги про сплату боргу та пропозицію врегулювання спору мирним шляхом №86 від 12.03.2019 року; №115 від 20.08.2022 року; №56 від 11.02.2022 року (а. с. 15, 16, 17). Згідно з взаєморозрахунку з арендаторами за період з 01.01.2019 по 13.05.2024 роки основна заборгованість [PERSON] становить 18 000,00 грн (а.с. 14). Згідно розрахунку, який наданий у позовній заяві сума пені за період з 11.06.2023 року по 11.05.2024 року складає 18 000,00 грн та три відсотки річних за період з 01.01.2019 року по 31.05.2024 року складає 518,11 грн (а.с. 3-4). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Згідно ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Власник такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). За змістом статей 208, 218, 936, 937 ЦК України недодержання сторонами письмової форми угоди не позбавляє їх права у разі виникнення спору доводити наявність останньої іншими засобами доказування, до яких можуть бути віднесені, зокрема письмові докази (розписки, чеки, платіжні доручення та ін.). Як було встановлено судом вище, відповідач при затримці оплати наданих послуг, сплачує позивачу крім боргів, штрафні санкції у розмірі 0.5% від суми заборгованості за кожний день прострочення. У відповідністю із ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Згідно ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно зі статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є не тільки грошова сума, а й інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Згідно взаєморозрахунків з орендаторами за період з 01.01.2019 по 13.05.2024 роки основна заборгованість [PERSON] становить 18 000,00 грн (а.с. 14). Згідно розрахунків наведених у позовній заяві інфляційне нарахування за період 11.06.2023 року по 11.05.2024 року складає 26 898,00 грн та три відсотки річних за період з 01.01.2019 року по 31.05.2024 року у розмірі 518,11 грн (а.с. 4-5). При цьому позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 11.06.2023 року по 11.05.2024 рік у розмірі 18 000,00 грн, пропорційно сумі основного боргу. Отже, суд бере вказаний розрахунок до уваги, як належний та допустимий доказ невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку із чим у позивача виникло повне право на стягнення з відповідача пені, інфляційного стягнення та 3% річних, при цьому відповідачем у спростування позовних вимог не надано до суду контророзрахунку. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Встановлено, що відповідач сплачував за надані позивачем послуги по зберіганню та охороні майна, проте частково, не у повному обсязі, що відображено детально у бухгалтерському взаєморозрахунку заборгованості, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість. Таким чином, заборгованість склалась за рахунок регулярних недоплат. Представником відповідача заявлено питання щодо застосування строку позовної давності у цій справі. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Частиною 1ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. При цьому, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Встановлено, що відповідач періодично сплачував на погашення заборгованості кошти, але не у повному розмірі (у тому числі, 01.05.2024 року сплачено на рахунок позивача 250,00 грн), що підтверджено взаєморозрахунком з орендарем, тобто позивач звернувся з позовом в межах строку позовної давності, виходячи з останнього щомісячного платежу. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано, а також ним не було спростовано вищезазначених обставин, на які позивач посилається як на підставу позову, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст.133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги № 10/03-24 від 10.03.2024 року, протокол погодження гонорару від 10.03.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 17 за договором про надання правової допомоги, квитанція про оплату юридичних послуг за договором про надання правової допомоги, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 3 028,00 грн (а.с.36) який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved