Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

21.10.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений ПН КМНО Харою Н.С. №5529 від 25.06.2018 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з АТ «ПУМБ» на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані тим, що вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.М. виконавчого напису №5529 від 25.06.2018 відбулося без дотримання вимог чинного законодавства України, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів на документах, оскільки приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису та не надав достатніх та належних доказів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, сума грошових коштів розрахована неправильно, що свідчать про не безспірність заборгованості, крім того, кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Ухвалою суду від 22.10.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засіання та надано сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень та пояснень. Витребувано у\~приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. належним чином засвідчені копії виконавчого напису нотаріуса №5529 від 25.06.2018 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 36\~715,83 грн. та всіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис\~(а.с.15-16). Приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Хара Н.С.\~ у визначений в ухвалі суду від 22.10.2024 року строк\~засвідчені копії виконавчого напису №5529 від 25.06.2018 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 36\~715,83 грн. та всіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, суду не надала, рекомендовані листи від суду не отримує. Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 № 931/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі Комісія) від 25.10.2021 № 4 та на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), а саме у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 17.01.2008 за № 6685 на ім`я [PERSON] , анульовано. Відповідно до інформації, наданої Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) (далі міжрегіональне управління), згідно з пунктом 2 частини першої статті 30, статті 30-1 Закону на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом міжрегіонального управління від 15.03.2021 №280/6 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Хара Н.С. припинена з 15.03.2021. 24.10.2024 до Ленінського районного суду м.Харкова надійшла заява представника відповідача АТ «ПУМБ» - Бойченка Д.О., який діє на підставі довіреності №133 від 28.02.2024, про визнання позовних вимог, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також просить суд стягнути з АТ «ПУМБ» 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви (а.с.25-27). Ухвалою суду від 22.11.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.35-36). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, надала суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с. 32-33, 45-47). Представник відповідача АТ «ПУМБ» - Бойченко Д.О., який діє на підставі довіреності №133 від 28.02.2024 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, визнав позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також просив суд стягнути з АТ «ПУМБ» 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви (а.с.25). Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, своїм правом на подання заперечень проти позову не скористалися, про причини своєї неявки суд не сповістили. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України\~визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, відповідно до частини 4\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами,\~14.03.2017 [PERSON] підписала заяву №100791927201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої [PERSON] надано споживчий кредит у розмірі 30\~682,63 грн. (а.с.7). 25.06.2018\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Харою Н.С.\~вчинено виконавчий\~напис,\~який зареєстровано\~в реєстрі\~за №5529\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ПАТ «ПУМБ»\~заборгованість за\~кредитним договором\~№100791927201\~ від\~14.03.2017\~за період\~з 15.06.2017\~по 15.06.2018\~у розмірі\~36\~715,83,\~яка складається\~з:\~простроченої заборгованості\~за сумою\~кредиту -\~12\~295,16\~грн.,\~простроченої заборгованості\~за комісією\~-\~7265,76\~грн.,\~простроченої заборгованості\~за процентами\~-\~2420,38\~грн.,\~строкової заборгованості\~за сумою\~кредиту -\~13\~807,17\~грн.,\~строкової заборгованості\~за комісією\~-\~760,43\~грн.,\~строкової заборгованості\~за процентами\~-\~166,93\~грн. та плати\~за вчинення\~виконавчого напису\~у розмірі\~430,00\~грн(а.с. 5). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. від 09.08.2018 відкрито виконавче провадження №56938878 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса № 5529 від 25.06.2018 (а.с.6). За правилами\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~\~87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинено нотаріусом 25.06.2018, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір № 100791927201 від 14.03.2017, укладений між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» нотаріально посвідчувався, заборгованість за кредитним договором не є безспірною, тобто нотаріус не мав правових підстав та повноважень вчиняти виконавчий напис №5529 від 25.06.2018 про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором,\~тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису. До того ж, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором, не надано інформації, яким чином була сформована заборгованість за сумою кредиту, відсотками, штрафними санкціями, за який період та на яку суму були нараховані проценти, комісія, штрафні санкції за кредитним договором, відсутній повний розрахунок з вказівкою платежів. Доказів на спростування вказаного, стороною відповідача надано не було. Отже, при здійсненні виконавчого напису приватний\~нотаріус був позбавлений можливості перевірити достовірність наданих даних, не скористався правом витребувати інформацію у стягувача, як це передбачено підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Водночас правомірність вирішення цього спору не залежить від встановлення конкретного розміру заборгованості. Оскільки нарахування штрафних санкцій є неправомірними та саме по собі впливає на розмір заборгованості, то спростовує твердження банку про її безспірність, що, в свою чергу, є основною передумовою для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідних висновків в аналогічних справах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 761/37905/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 759/3873/17, від 11 вересня\~\~2019 року у справі № 461/280/17. Отже, оскільки стягнута з [PERSON] за виконавчим написом № 5529, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 25.06.2018, заборгованість за кредитним договором не є безспірною, також є підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з положеннями\~статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1\~211,20, що підтверджується квитанцією № 2561-5683-0885-7215 від 17.10.2024 (а.с.3). Частиною 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved