Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до Великогаївської сільської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] загальною площею 80,5 кв.м., житловою 53,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , котрий помер [INFO] та в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] рокує На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що він є спадкоємцем за законом та заповітом, однак позбавлений можливості оформити спадкові права на спірне майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В судове засідання позивачка з`явилася, позов підтримала. Відповідач та третя особа направили клопотання про розгляд справи за відсутності, позов визнали у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Батьки позивачки, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були членами колишнього колгоспного двору в [ADDRESS] (шість). Так, згідно з Довідкою №145 від 05.06.2024 року та Випискою №58 від 01.03.2024 року, виданими Великогаївською сільською радою, даний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи - колгоспний дім та був побудований 1968 року. Членами якого були - [PERSON] (голова двору), [INFO] та [PERSON] (дружина), [INFO] . Відтак кожному з них належало по частці спірного будинковолодіння. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2006 року. Після його смерті відкрилася спадщина на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Спадкоємцями після його смерті були: дружина - [PERSON] , діти - [PERSON] та [PERSON] . Дружина [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за законом. Спадщину за законом прийняли діти померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Згодом, 19 вересня 2008 року між позивачкою та її братом - [PERSON] було укладено Договір про поділ спадкового майна за реєстровим № 2016, відповідно до якого [PERSON] перейшла частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд [ADDRESS] , а [PERSON] перейшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,81, га, яка розташована на території Козівської сільської ради с. Козівка, Тернопільського району, Тернопільської області. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на іншу належну частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, за яким вона заповіла все майно [PERSON] . На цій підставі, позивачка звернулася в Тернопільську районну державну нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також, разом з тим, звернулася до Приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу НечайЛесі Степанівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , після смерті матері - [PERSON] . Однак, нотаріусами відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, на підтвердження чого суду надано копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1247/02-31 від 26.06.2024 року та копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №177/02-31 від 05.08.2024 року. Згідно з Інформаційною довідкою №487 від 16.05.2024 року, виданою Тернопільським госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, державна реєстрація права власності будинковолодіння по [ADDRESS] не проведена. На вказаний житловий будинок 16.05.2024 року виготовлено технічний паспорт. Варто зазначити, після смерті матері позивачка частково оформила спадкові права, зокрема, що мною зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,2437 га, кадастровий номер - 6125284100:02:001:0041, на якій розміщений згаданий вище житловий будинок. Дану обставину підтверджує свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1710 від 02.08.2024року, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77872176 від 02.08.2024 року та Витяг з Державного реєстру речових прав від 02.08.2024 року. Згідно роз?яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У РСР 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об?єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз?яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N?7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв?язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1268 ЦК у країни спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved