Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей. У зв`язку із тим, що останнім часом вони мають різний погляд на життя, з червня 2022 року шлюбних стосунків не підтримують, з травня 2023 спільне господарство не ведуть, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.08.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач подала суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи без фіксації судового засідання технічними засобами та ухвалення рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, від представника - адвоката Кулика О.І. на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу та просить розглядати справу без участі сторони відповідача. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 24.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 807), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають двох спільних неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] (а/з № 42) та [PERSON] , [INFO] (а/з № 711), що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачем у заяві, сторони рипинили шлюбно-сімейні відносини та проживають окремо. Відповідачка подав суду відзив, у якому зазначила про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно зі ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved