Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

У вересні 2024 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з листопада 2003 року і до січня 2024 року, а саме до часу призову чоловіка на військову службу вона проживала без реєстрації шлюбу з цивільним чоловіком [PERSON] за адресою в [ADDRESS] . Також вказувала, що [INFO] у них із цивільним чоловіком [PERSON] народилася донька [PERSON] , та при отримані свідоцтва про народження батьком дитини було записано з її слів [PERSON] . В подальшому, вона та [PERSON] звернулися до Чернівецького РАЦСу та подали спільну заяву у відповідності до п.1 ч.1 ст. 125 СК України про встановлення факту, що батьком дитини є [PERSON] . При цьому, вказувала, що за час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, та спільно планували витрати та купівлю дорогих товарів, проводили разом з сім`єю вихідні, виховували доньку. Крім того, вказувала, що під час військової служби [PERSON] перераховував їй кошти, а також їй відомо, що чоловік на випадок своєї загибелі зробив розпорядження на свою доньку, яке зберігається у військовій частині. 12 березня 2024 року [PERSON] , перебуваючи на службі в Збройних Силах України, зник безвісти під час виконання бойового завдання на окраїні населеного пункту Роботино Запорізької області, та до цього часу будь-яка інформація про його долю відсутня. Виплати грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30 листопада 2016 року, щодо сімей військовослужбовців, які є безвісно відсутніми, отримує їх донька [PERSON] . Враховуючи наведені вище обставини, заявниця з метою отримання відповідних виплат просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судове засідання заявниця не з`явилася, від її представника [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив заяву задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник [INFO] [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з листопада 2003 року до січня 2024 року, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). [INFO] у них народилася донька [PERSON] , її батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). При цьому, дані про перебування після 2003 року як заявниці, так й [PERSON] в інших зареєстрованих шлюбах, в матеріалах справи відсутні. Крім того, факт не перебування після 2003 року як заявниці, так й [PERSON] в інших зареєстрованих шлюбах підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. 12 березня 2024 року, [PERSON] перебуваючи на службі в Збройних Силах України зник безвісти під час виконання бойового завдання на окраїні населеного пункту Роботино Запорізької області, та до цього часу будь-яка інформація про його долю відсутня(а.с.33). Так, відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення ч.1 ст.293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. При цьому, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Так, статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. При цьому, надані заявницею докази є належними та допустимими, з точки зору закону,та підтверджують факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявності спільного побуту, спільного відпочинку, та ведення спільного господарства. Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як встановлено при розгляді справи, встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу дасть заявниці підстави для реалізації свого права на відповідні виплати та оформлення її у відповідності до вимог Закону. Разом з тим, встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх - не будь прав або охоронюваних законом інтересів. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved