Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначив що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №161104625 в розмірі 87522 грн., яка складається з 22000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 65522 грн. заборгованості за відсотками та судових витрат у розмірі 3028 грн. Зазначає, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив позов задовольнити в повному обсязі. А також у відповіді на відзив, згідно якої зазначив, що договір був підписаний в електронному вигляді. У вказаному договорі вказані всі умови надання кредитних коштів. Відповідач має власний картковий рахунок, на який було перераховано кредитні кошти, їх перерахування підтверджується платіжним дорученням. До позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №161104625, на підставі договорів факторингу та реєстрів боржників укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», а також між ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~та ТОВ\~«Таліон плюс».\~Наявність заборгованості по кредиту підтверджується розрахунками заборгованості первісного кредитора та фактора. Також наполягав на тому, що чинне Законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, а договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є дійсним. Відповідач та\~його представник\~ адвокат\~в судове\~засідання не\~з`явилися,\~адвокатом було\~надано суду\~відзив на\~позовну заяву,\~відповідно до\~якого відповідач\~заперечує проти\~задоволення позовних\~вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних доказів перерахунку відповідачу коштів по кредитному договору з боку первісного кредитора та наявністю заборгованості. Заперечував факт переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, відсутністю реєстру боржників до договору факторингу, на який посилається позивач, повідомлення боржника про відступлення прав вимоги, перерахунку коштів позивачем первісному кредитору. Нарахування відсотків за межами кредитного договору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 15.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір №161104628. Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір, паспорт кредиту та заяву-анкету на отримання послуг складають єдиний кредитний договір. Згідно платіжного доручення від 15.04.2021 відповідачу були перераховані кошти в сумі 22000 грн. Згідно розрахунку заборгованості кредитодавця, заборгованість складає 87522 грн. На підставі додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. 20.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» підписано реєстр прав вимоги №143 від 20.07.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». 20.10.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №20102022, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. З витягу та реєстру прав вимоги до зазначеного договору від 06.03.2023 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором №161104628 на загальну суму заборгованості 87522 грн., з яких 22000 грн. заборгованість по основному боргу, 65522 грн. заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вбачається, що сума заборгованості [PERSON] становить 87522 грн., з яких 22000 грн. заборгованість по основному боргу, 65522 грн. заборгованість за відсотками. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час, слід відзначити, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також, суду не надані і виписки з рахунків відповідача для встановлення розміру наданого кредиту, факту користування відповідачем наданими йому коштами, обставин погашення відповідачем кредиту та сплати відсотків. А також докази повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором, як це передбачено вимогами договорів факторингу. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 №6-16цс15. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1,2,4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору №161104625 від 15.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, провадження №61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, провадження №61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, провадження №61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20, провадження №61-2902св21. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень статей 512,514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Як зазначено позивачем у позові, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01. Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. 15.04.2021, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу (від 28.11.2018 і додаткової угоди від 31.12.2020), ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] договір №161104625, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 22000 грн. У подальшому 20.10.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 15.04.2021, тобто більш ніж через два роки (а додаткова угода від 31.12.2020 чотири місяці) після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Однак, майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 15.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з [PERSON] . Крім цього, матеріали справи не містять самого договору факторингу від 28.11.2018, на який посилається позивач у своєму позові. Лише 20.10.2022 на підставі договору факторингу ТОВ «Таліон плюс» передало фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з [PERSON] в даний пакет не могло входити. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №161104625, оскільки кредитний договір був укладений 15.04.2021, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору. Доводи товариства щодо презумпції правомірності правочину не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.1,2,8 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивачем до позовної заяви не надано доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 15.04.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed