Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2003 року. 18.08.2021 на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, сторони придбали ТЗ «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] . Після розірвання шлюбу вказаний ТЗ залишився у користуванні відповідачки. Разом з тим, позивач дізнався, що відповідачка здійснила відчуження спірного ТЗ без згоди позивача, на разі йому відомо про те, що за Договором купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28.09.2021 новим власником ТЗ «НОNDA ACCORD» (новий д. н. з. [NUMBER] ) є [PERSON] . З огляду на те, що вказаний ТЗ є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивач і звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] , без його реального поділу. Стягнути з [PERSON] на його користь 294 652, 50 грн., грошової компенсації вартості частини ТЗ транспортного засобу марки «НОNDA ACCORD», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] , а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд справи. Відповідно до розпорядження від 07.11.2023 року у зв`язку з прийняттям 31 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення №1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] , відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначити повторний автоматизований розподіл по справі №754/14826/23 (провадження №2/754/5768/23) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07.11.2023 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 08.11.2023 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом у підготовче судове засідання. Відповідачка у свою чергу скористалась правом на звернення до суду із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації від поділу майна подружжя. Згідно вимог позовної заяви позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини від поділу спільного майна подружжя (автомобілів: - Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № ІЗА500500/2020/216406 від 09.03.2020, VIN номер [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; - Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № ПА500650/2019/065834 від 29.11.2019, VIN номер [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; - Хонда Аккорд 2015 рік випуску, VIN номер [NUMBER] , номер лоту [NUMBER] , двигун [NUMBER] , колір кузова білий) у сумі 380 791, 95 грн. Ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 08.02.2024 зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Згідно ухвали суду від 08.02.2024 було витребувано від Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Київській області) (м. Київ, бульв. Лесі Українки,26 01133) належним чином посвідчені копії наступних документів, а саме договорів купівлі-продажу, згоди другого із подружжя на продаж, оцінки авто, вартості продажу, заяв щодо перебування/не перебування у шлюбі продавця на час придбання майна, фото авто при огляді у сервісному центрі під час проведення перереєстрації: автомобіля "Хонда Аккорд" 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29.11.2019 датою реєстрації 07.02.2020 за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; автомобіля "Хонда Аккорд" 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09.03.2020 датою реєстрації 13.05.2020 за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 01.03.2024 на адресу суду від Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Київській області) на виконання вище зазначеної ухвали надійшли копії документів. Згідно ухвали суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 09.04.2024 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, [PERSON] . Згідно ухвали суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 22.05.2024 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . 31.05.2024 представник відповідачки - адвокат Трепетьон В.В. подала зустрічну позовну заяву зі зміненим предметом спору і з урахуванням залучення у справу третьої особи. 05.06.2024 представник позивача - адвокат Куксюк А.Л. подав уточнену позовну заяву. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 11.06.2024 було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач (за первісним позовом) та його представник - адвокат Куксюк А.П., остаточні вимоги первісної позовної заяви підтримали, просили суд про її задоволення, проти зустрічного позову заперечували та просили залишити без задоволення. У своїх поясненнях посилалися на обставини викладені у позовній заяві, відзиві на зустрічний позов та відзиві на заяву про зміну предмету позову. Відповідачка (за зустрічним позовом) та її представник - [PERSON] остаточні вимоги зустрічної позовної заяви та заяви про зміну предмету зустрічної позовної заяви підтримали, просили суд про її задоволення, одночасно зазначили, що заперечують проти задоволення первісного позову. В своїх поясненнях посилались на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заяві про зміну предмету спору, відповіді на відзив на зустрічний позов та відповіді на відзив на заяву про зміну предмету позову. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 24.05.2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який надалі згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року № 754/6450/21, було розірвано. Під час шлюбу, сторони придбали ТЗ «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] . З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачка здійснила відчуження спірного ТЗ без згоди позивача, за Договором купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28.09.2021 новим власником ТЗ «НОNDA ACCORD» (новий д. н. з. [NUMBER] ) є [PERSON] . Згідно копії висновку про ринкову вартість колісного транспортного засобу «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] , дата реєстрації 28.09.2021 від 12.10.2023 року, наданого позивачем, середня ринкова вартість автомобіля «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , складає 589 305, 00 грн. (а.с.20-28 т.11). Зі змісту зустрічної позовної заяви, під час шлюбу, сторони придбали автомобіль "Хонда Аккорд" 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29.11.2019, вартість якого складає 507 722,60 грн., та автомобіль "Хонда Аккорд" 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09.03.2020, вартість якого складає 580 254, 40 грн., які були зареєстровані на [PERSON] . У подальшому, згідно із відповіддю ГСЦ МВС від 26.02.2024 року, [PERSON] , 03.04.2021 року відчужив автомобіль Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09.03.2020, VIN номер [NUMBER] , та 06.04.2021 автомобіль Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29.11.2019, VIN номер [NUMBER] . Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із вимогами ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно із вимогами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із роз`яснень даних в пп. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні транспортні засоби «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] , Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09.03.2020, VIN номер [NUMBER] , та Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29.11.2019, VIN номер [NUMBER] були набуті у власність сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Разом з тим, вимога про визнання права власності на 1/2 частину ТЗ «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] , без його реального поділу за позивачем, стягнення грошової компенсації з відповідачки та припинення його права власності не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який вже було відчужено відповідачкою на підставі Договору купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28.09.2021 [PERSON] , а позивачем в свою чергу ставиться питання про стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості проданого авто, за таких обставин, суд вважає доцільним вирішити питання щодо стягнення грошової компенсації з відповідачки 1/2 частини ТЗ «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] , без його реального поділу, визнання та припинення права власності на вказане майно за позивачем. Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом було допитано у якості свідка [PERSON] , яка показала суду, що знає сторін у справі та має особисті неприязні відносини із відповідачкою. Знає, що позивач повністю їх усіх забезпечував, і відповідачка з дитиною ні в чому не потребували. Позивач покинув родину вночі навесні 2021 року, бачила як він вийшов з під`їзду. Знає з їх слів, що син взяв ключі від машини і вдарив чужі машини. Не знає хто користується білою Хондою . Коли позивач пішов, то він не допомагав сину із відповідачкою. Наразі допомагає сину та спілкується з ним. До початку війни відповідачка користувалась білою Хондою . Було шкода [PERSON] , і порадила їй подати позов про стягнення аліментів, оскільки від позивача допомоги не було. [PERSON] сказала, що вона переписує машину, бо [PERSON] у неї забере її. Свідок [PERSON] показала суду, що знає сторін у справі, це її дочка і зять. На теперішній час з позивачем мають неприязні відносини, не спілкуються з 2021 року. Позивач з моменту уходу з сім`ї навіть з сином не мав відносин. Лише на 8 березня дізналась, що вони розійшлись. Приходили додому до доньки, допомагали продуктами. Були відсутні усі документи, таке враження, що позивач заздалегідь готувався до розлучення. Коли [PERSON] навчався, донька працювала, грошей особливо не було чи якихось прикрас дорогих. У них були машини, у [PERSON] біла, у зятя чорна. З літа 2020 року, їздили на машині [PERSON] . [PERSON] говорила, що є машини, які можна отримати з Америки, що там вони коштують дешевше. Вони з батьком купили [PERSON] машину « [PERSON] », а потім вона її продала і купила собі білу машину. Коли [PERSON] пішов, то у них були борги по квартирі 40 000 грн., які [PERSON] погасила своїми коштами. Знає, що [PERSON] продала авто, бо потрібні були кошти на навчання сина. Продажем « [PERSON] » займався [PERSON] , не може сказати дату. Машина була оформлена на батька [PERSON] , бо він купив її на себе, але зробив довіреність. Про ДТП за участю онука нічого не відомо. Вони заплатили борги за квартиру майже 50 000 грн.. Свідок [PERSON] показала суду, що знає, що у сторін було 2 машини, чорна на якій вони їздили удвох і біла, яка з`явилась пізніше. Знає їх родину десь 18 років. Приблизно з початку весни 2021 року не проживають разом. Свідку це відомо від спільної знайомої на ім`я [PERSON] і [PERSON] потім казала. У них був « [PERSON] ». Відомо, коли [PERSON] пішов, то нічого не залишив. З [PERSON] слів відомо про борги по квартирі. Про ДТП їх сина [PERSON] чи азартні ігри, чи дарував [PERSON] [PERSON] прикраси свідку нічого не відомо. Разом з тим, суд не приймає в якості належних доказів покази, надані свідками [PERSON] та [PERSON] , виходячи з тих обставин, що вказані особи, надаючи свідчення зазначили суду про неприязні особисті відносини зі сторонами у справі на час розгляду справи судом. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 202/4972/20 ( провадження № 61-2842св23), вартість майна, що підлягає поділу визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №481/635/20 (провадження 61-949св22) міститься висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової вартості), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи судом. Як вбачається із висновку про ринкову вартість колісного транспортного засобу «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] , дата реєстрації 28.09.2021 від 12.10.2023 року, наданого позивачем, середня ринкова вартість автомобіля «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , складає 589 305, 00 грн.. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач вжив всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля, тоді як відповідачка не спростувала визначений у висновку розмір ринкової вартості спірного майна на день розгляду справи належними доказами. Зазначена у договорі купівлі-продажу від 28 вересня 2021 року, укладеному між відповідачкою та [PERSON] , вартість спірного автомобіля в сумі 49 000,00 грн. є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу, і визначена ними на власний розсуд. При цьому, суд не вважає належним доказом визначення вартості на час розгляду справи придбаного транспортного засобу «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] на аукціоні США за ціною 950 дол.США. Відповідчкою у зустрічній позовній заяві визначено вартість спірних транспортних засобів, які згідно відповіді Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Київській області) були відчужені позивачем [PERSON] у наступному розмірі: вартість автомобіля Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29.11.2019, складала 507 722,60 грн., а автомобіля Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09.03.2020, складала 580 254, 40 грн.. На підтвердження визначеної [PERSON] вивказаного розміру вартості транспортних засобів надано роздруківки з інтернет-мережі пропозицій ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачкою вжито всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірних автомобілів, тоді як стороною позивача не спростовано дані обставини належними доказами. Зазначена у договорах купівлі-продажу, укладених між позивачем та [PERSON] вартість спірних автомобілів в сумі 49 000,00 грн. та 10 000 грн. є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу, і визначена ними на власний розсуд. Згідно з висновком, викладеним у постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №443/1012/18 (провадження 61-6304св22), процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам (заявлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст.6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. Клопотань про призначення судової авто-товарознавчої експертизи з метою визначення ринкової вартості спірних транспортних засобів чи подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи судом, жодна зі сторін на відповідній стадії не заявила. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття за основу для визначення грошової компенсації 1/2 частки кожного з подружжя у спільному сумісному майні, визначену саме кожною зі сторін у справі реальну ринкову вартість проданих ними транспортних засобів. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Враховуючи ту обставину, що кожною зі сторін у справі під час їхнього шлюбу, а також після його розірвання були відчужені транспортні засоби без письмової згоди другого подружжя, а також той факт, що сторонами не надано доказів, що кошти від реалізації спірних автомобілів були використані у інтересах сім`ї, вартість відчужених автомобілів позивачем [PERSON] значно вища за вартість відчуженого автомобіля відповідачкою[PERSON] , а відтак суд приходить до висновку, що остання має право на стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя , яка підлягає до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] .. Таким чином, суд здійснивши самостійно розрахунок вартості проданих позивачем та відповідачкою належних їм на праві спільної сумсної власності подружжя транспортних засобі - автомобілів «НОNDA ACCORD» д. н. з. [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер [NUMBER] , Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29.11.2019, Хонда Аккорд 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09.03.2020, дійшов висновку, що розмір грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя , яка підлягає до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] складає 249 336,00 гривень. Даний розрахунок було здійснено судом наступним чином: 507 722,60 + 580 254, 40 = 1 087 977,00 (загальна вартість відчужених [PERSON] транспортних засобів) + 589 305,00 грн. (вартість відчуженого транспортного засобу [PERSON] ) / 2 = 838 641,00 грн. (грошова компенсація частки кожного з подружжя у спірному майні) -589 305,00 грн. (вартість відчуженого транспортного засобу [PERSON] ) = 249 336,00 грн.. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред`явлений позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення компенсації від поділу майна подружжя, підлягає частковому задоволенню судом. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги представником позивача - адвокатом Куксюком А.Л. надано копію Договору №420-07/23 про надання правової допомоги від 06.07.2023 року, копію Додатку №2 до Договору №420-07/23 про надання правової допомоги від 06.07.2023 року. Суд при постановлені рішення враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Розподіляючи витрати, понесені сторонами у справі на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані представниками сторін не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному представниками розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи та розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про часткове задоволення у даній частині вимог представника позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. розмір яких на думку суду, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та не суперечить принципу розподілу таких витрат. У відповідності до ч. 1, п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, ов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial