Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія\~«Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором № Р29.118169.004415641 від 10.10.2018 року у розмірі 64594,80 грн. та понесених судових витрат. В обґрунтування\~позову зазначено, що 10.10.2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № Р29.118169.004415641, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти на поточні потреби у розмірі 31202,00 грн. на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язався в свою чергу одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Всупереч умов договору № Р29.118169.004415641 від 10.10.2018 року відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість яка станом на 19.12.2023 року становить 64594,80 грн, яка складається з наступного: 12368,57 грн заборгованість за основним боргом; 5977,23 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 46249,00 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19.12.2023 року АТ «Ідея\~Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу № 19/12-2023 за умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг»набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Ідея Банк», зокрема і до [PERSON] за кредитним договором № Р29.118169.004415641 від 10.10.2018 року. 22.12.2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 22/12-2023 за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Оптіма Факторинг», зокрема і до [PERSON] за кредитним договором № Р29.118169.004415641 від 10.10.2018 року укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 08.08.2024 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу роз`яснено право подавати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зокрема право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи. Сторони у справі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки [PERSON] надсилалась ухвала про відкриття провадження, яка повернулась до суду не врученою з відміткою Укрпошти про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, відповідачка [PERSON] про дату, час і місце судового засідання у справі повідомлялась через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих і розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та з огляду на неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності до частини 5\~статті 279 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 10.10.2018\~року між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №Р29.118169.004415641 за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 31202,00 грн, зі сплатою 15,5 % річних, строком на 24 місяці (дата повернення кредиту 10.10.2020 року) з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Окрім кредитного договору № Р29.118169.004415641 відповідачкою також підписано паспорт споживчого кредиту у якому містяться умови про порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, їх періодичність (а. с. 5-10). АТ «Ідея Банк» повністю виконало свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується ордерами-розпорядженнями від 10.10.2018 року (а. с. 15). Зі змісту наданої виписки з 10.10.2018 року по 19.12.2023 року, вбачається, що відповідачка отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково здійснювала повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин (а. с. 16-22). Відповідачка [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № Р29.118169.004415641 від 10.10.2018 року, не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, у зв`язку з чим сума заборгованості станом на 19.12.2023 року становить 64594,80 грн. та складається із наступного: 12368,57 грн заборгованість за основним боргом; 5977,23 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 46249,00 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту (а. с. 23). 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023 за умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг»набуло\~статусу нового\~кредитора та\~отримало право\~грошової вимоги\~до боржників АТ «Ідея Банк»,\~зокрема і\~до [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~Р29.118169.004415641\~від 10.10.2018\~року (а. с. 27-36). 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023 за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія\~«Профіт Капітал»\~набуло статусу\~нового кредитора\~та отримало\~право грошової\~вимоги до\~боржників АТ «Ідея Банк»,\~зокрема і\~до [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~Р29.118169.004415641\~від 10.10.2018\~року укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] ( а. с. 39-46). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. За нормою ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з\~тим,\~статтею 536\~ЦК України\~встановлено,\~що за\~користування чужими\~грошовими коштами\~боржник зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами.\~Розмір процентів\~за користування\~чужими грошовими\~коштами встановлюється\~договором,\~законом або\~іншим актом\~цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Із дослідженого судом кредитного договору № Р29.118169.004415641\~від 10.10.2018\~року укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , встановлено, що даний договір укладено в письмовій формі та зі сторони споживача підписано власноручним підписом. Отже, підписання вищезазначеного договору свідчить про те, що [PERSON] умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідачка [PERSON] в належний спосіб не спростувала таких висновків суду, а також, відповідачка не спростувала розмір та розрахунок суми боргу. Отже, з огляду на вищенаведені норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши, що відповідачка [PERSON] допустила невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним\~договором №\~Р29.118169.004415641\~від 10.10.2018\~року укладеним між нею та АТ «Ідея Банк», суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 11752 від 07.06.2024 року (а. с. 4), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідачки. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача 7000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія\~«Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог»; додаткову угоду № 11 до договору договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року від 23.05.2024 року; акт № 19 прийому-передачі Реєстру Боржників за договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року; акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю(а. с. 48-54). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.\~mutatis mutandis\~рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v.Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved