Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» (далі ТОВ «Інвестмент Корпорейшен») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] , яка є майновим поручителем за зобов`язанням [PERSON] за Кредитним договором №014/83008/82/80500 від 23 серпня 2007 року, було укладено Іпотечний договір за умовами якого [PERSON] передала в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №014/83008/82/80500 від 23 серпня 2007 року, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., яка належить останній на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року. 25 червня 2021 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі- АТ «Оксі Банк») та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року , за умовами якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а АТ «Оксі Банк» прийняло всі права вимоги за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 25 червня 2021 року між ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, за умовами якого АТ «Оксі Банк» передало, а ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» прийняло всі права вимоги за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 07 жовтня 2021 року право власності ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач зазначив, що після оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , представник ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» здійснив спробу потрапити до вищезазначеної квартири але зіткнувся із протистоянням з боку відповідачки, яка незаконно знаходилась в цій квартирі та не впустила останнього до приміщення, чим чинить перешкоди у його користуванні. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника квартири [ADDRESS] , позивач просив суд зобов`язати [PERSON] усунити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом забезпечення Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» вільного доступу до неї. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25-26). Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року у справі підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.5 8). Представник позивача,\~діюча за\~ордером від\~28\~серпня 2024\~року в\~судове засідання\~не з`явилась,\~про час\~і місце\~слухання справи\~була повідомлена\~відповідно до\~вимог ст.\~128\~ЦПК України,\~надала заяву\~про підтримання\~позовних вимог,\~просила суд\~їх задовольнити\~та розглянути\~справу за\~її відсутністю(а.с. 48, 75). Відповідачка та її представник, діючий за ордером від 05 червня 2024 року в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 76-77, 78). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/83008/82/80500. 23 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №014/83008/82/80500, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір за умовами якого [PERSON] передала в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №014/83008/82/80500 від 23 серпня 2007 року, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року (а.с. 12-14). 25 червня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, за умовами якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а АТ «Оксі Банк» прийняло всі права вимоги за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с. 7, 8). 25 червня 2021 року між ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» та АТ «Оксі Банк» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, за умовами якого АТ «Оксі Банк» передало, а ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» прийняло всі права вимоги за іпотечним договором б/н від 23 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с. 9, 10, 10 звор.). 07 жовтня 2021 року право власності ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4). Зі змісту позовної заяви вбачається, що після оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , представник ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» не може потрапити до спірної квартири, оскільки відповідачка не пускає його та чинить перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №594132 від 16 травня 2024 року [PERSON] , [INFO] була зареєстрована з 09 серпня 2017 року в спірній квартирі (а.с. 24). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Т5-153920-ю/о в квартирі [ADDRESS] зареєстровано «0» осіб (а.с. 55). Отже, відповідачка на теперішній час не є власником квартири [ADDRESS] та в зазначеній квартирі не зареєстрована. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховний суд\~в постанові\~від 05\~вересня 2022\~року у\~справі №\~569/2864/20\~зазначив,\~що норма\~ст.\~391\~ЦК України\~визначає право\~власника,\~у тому\~числі житлового\~приміщення або\~будинку,\~вимагати будь-яких\~усунень свого\~порушеного права\~від будь-яких\~осіб будь-яким\~шляхом,\~який власник\~вважає прийнятним.\~Визначальним для\~захисту права\~на підставі\~цієї норми\~права є\~наявність у\~позивача права\~власності та\~встановлення судом\~наявності перешкод\~у користуванні\~власником своєю\~власністю.\~При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 23).

Outcome: approved