Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивачем було укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків FO-01024671, предметом якого є страхування транспортного засобу «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] . 02.11.2021 року о 11 год. 13 хв. у м. Слов`янськ, Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] та автомобілю «Hundai Sonata», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , а також транспортного засобу «Ford» номерний знак [NUMBER] . Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.11.2021 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] зазнав пошкоджень. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та отримано Рахунок № GNF3002274 від 15.11.21, відповідно до якого вартість ремонту «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] склала 139638,30 грн. Позивачем затверджено страховий акт № 33617/38/921 від 29.11.2021 на суму 134802,81 грн., з якої 10396,31 грн. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 124406,5 грн. було виплачено, що підтверджується платіжною інструкцією № 231801 від 01.12.2021. Загалом фактичні витрати позивача склали у розмірі 134802,81 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була незастрахована, що підтверджується перевіркою чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ з відкритої бази МТСБУ. Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку суброгації у розмірі 134802,81 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоди в порядку суброгації в сумі 134802,81 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача Миц І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, крім того зазначила, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу є значно завищеними та такими, що не відповідають критеріям реальності та їх співмірності. Крім того до вказаних витрат представником відповідача залучено паливні витрати, що не може бути включено до витрат на правову допомогу. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав суду відзив на позов в якому вказав, що на момент ДТП та на теперішній час відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, має відповідне посвідчення та відповідні пільги, у зв`язку із чим на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП повинно проводитись МТСБУ у порядку, визначеному Законом, тому [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі, а позов пред`явлено передчасно. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також надав суду клопотання про відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у якому просив стягнути з позивача на користь відповідача вказані витрати у розмірі 21400 грн. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2021 року у справі 243/11843/21 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Згідно постанови, 02.11.2021 року о 11 год. 13 хв. у м. Слов`янськ [PERSON] керуючи автомобілем «Hundai Sonata» з номерним знаком [NUMBER] по мокрому асфальтному покриттю вул. Святогірська з боку вул. Г.Батюка в напрямку вул. Інтернатна біля буд. 1 по вул. Інтернатна виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем «Кіа Sportage» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] після чого скоїв зіткнення з автомобілем «FORD» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] в наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки та порушив п.11.3 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України при розгляді справи про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником транспортного засобу «Кіа Sportage» номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-01024671 від 06.07.2021, строк дії договору з 07.07.2021 по 06.07.2022. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «Кіа Sportage» номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Кіа Sportage» номерний знак [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку. 03.11.2021 власник транспортного засобу «Кіа Sportage» номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернулася до страховика ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про настання події. Відповідно до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) «Кіа Sportage» номерний знак [NUMBER] , та рахунку-фактури GNF3002274 від 15.11.21 вартість ремонту пошкодженого «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] склала 139638,30 грн. Позивачем на підставі зібраних документів та заяви про виплату страхового відшкодування власника «Кіа Sportage», номерний знак [NUMBER] , складено страховий акт № 33617/38/921 від 29.11.2021 на суму 134802,81 грн., з яких сума несплачених страхових платежів 10396,31 грн., сума, що належить до виплати 124406,50 грн., та розрахунок суми страхового відшкодування згідно додатку №1 до Страхового акту № 33617/38/921 від 29.11.2021. Згідно платіжної інструкції № 231801 від 01.12.2021 здійснено безготівковий переказ в національній валюті шляхом перерахування ПрАТ «Страхова група «ТАС» безготівкових коштів на рахунок ТОВ «Алекссхід» у якості страхового відшкодування 124406,50 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми, та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. В силу приписів ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що: Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18). Враховуючи викладене, оскільки відповідач [PERSON] під час вчинення ДТП (02 листопада 2021 року) керував транспортним засобом «Hundai Sonata», номерний знак [NUMBER] , на підставі посвідчення водія та реєстраційного документа на цей транспортний засіб, то він правомірно володів вказаним майном. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 03.05.1996, відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових, то відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18). В свою чергу, підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено виняток щодо права страховика подати регресний позов до водія транспортного засобу, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 цього Закону. При таких обставинах, враховуючи, що відповідач [PERSON] звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.11.2021 за участю відповідача повинно проводитись МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом, у відповідача [PERSON] відсутній обов`язок з відшкодування позивачу, як страховику, матеріальної шкоди в порядку суброгації, отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 137 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Згідно ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано суду: договір про надання правової допомоги від 25.11.2024, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 16.12.2024, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 16.12.2024. Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2024 року між адвокатом Бутенком Д.В. та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги. Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.12.2024, представником відповідача була надана позивачу наступна правова допомога: - надання консультації (попереднє опрацювання матеріалів) тривалістю 2 години вартістю 2500 грн.; - опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини тривалістю 3 години вартістю 3500 грн.; - аналіз судової практики зі спірного питання тривалістю 2 години вартістю 3000 грн.; - формування правової позиції тривалістю 3,5 години вартістю 3900 грн.; - підготовка (подання) відзиву тривалістю 4 години вартістю 5000 грн.; - участь у судових засіданнях 1 година 2500 грн.; - паливні витрати 1 засідання 1000 грн.; загальна сума 21400 грн. Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 16.12.2024, відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бутенко Д.В. погодили розмір гонорару адвоката в сумі 21400 грн. Згідно правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Так, заперечуючи щодо стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача посилалася на те, що витрати відповідача на правову допомогу є значно завищеними та такими, що не відповідають критеріям реальності та співмірності з огляду на складність даної категорії справи, а витрати на пальне, які були понесені представником відповідача взагалі жодним чином не відносяться до витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене, суд частково погоджується із запереченням представника позивача та з огляду на підтвердження представником відповідача факту надання відповідачу правової допомоги та понесенням останнім відповідних витрат, з урахуванням складності справи, ціни позову, витраченого часу представника відповідача при наданні правової допомоги, суд вважає, що витрати на правову допомогу в частині надання консультації, опрацювання законодавчої бази, аналізу та вивчення судової практики, формування правової позиції протягом десяти годин загальною вартістю 12900 грн., та складання відзиву протягом чотирьох годин вартістю 5000 грн. є неспівмірними та значно завищеними з огляду на складність даної справи та усталеної судової практики з розгляду подібних справ. \~ \~ \~ \~Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що витрати на пальне, які були понесені представником відповідача не є витратами на правову допомогу. \~ \~ \~ \~Також судом враховано, що представник відповідача Бутенко Д.В. приймав особисто участь в одному судовому засіданні 17.12.2024, яке тривало протягом 30 хвилин. Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе, зменшити розмір витрат на правову допомогу та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved