Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання припиненим зобов`язання, визнання іпотеки припиненою та припинення обтяження. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року позов [PERSON] до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання припиненим зобов`язання, визнання іпотеки припиненою та припинення обтяження - задоволено. Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором №227Д від 13.07.2007 укладеним між АКБСТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором №227/228Д-1 від 13 липня 2007 року укладеними між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищук І.М. та зареєстрованим в реєстрі за №2634. Припинено обтяження майна та виключено: запис про реєстрацію іпотеки реєстраційний номер 5297787 від 13 липня 2007 року про реєстрацію іпотеки нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; запис про реєстрацію іпотеки 34889494 (спеціальний розділ), внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергієм Павловичем; запис про обтяження реєстраційний номер 7415677 від 19 червня 2008 року про реєстрацію обтяження (заборони на нерухоме майно) квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; запис про обтяження 34889567, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергієм Павловичем. Стягнуто з Акціонерного товариство "Сенс Банк" на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. 13 грудня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Нікольченка Б.Б., про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій він просить ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь [PERSON] 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання представник позивача Дричака Р.Г. Нікольченко Б.Б. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства "Сенс Банк" в судове засідання не з`явився, представник відповідача Акціонерного товариства\~"Сенс\~Банк"Ременюк Т.О. подала до суду заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу просив відмовити в її задоволенні з підстав необґрунтованості заявлених витрат, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1,2 ст.\~246\~ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПКУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, що буде понесена позивачем надано: копію Договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 07 квітня 2023 року, що укладений між [PERSON] та адвокатом Нікольченком Б.Б., розділом 2 якого передбачено вартість послуг та порядок розрахунків між сторонами. Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання правової допомоги та представництво інтересів від 07 квітня 2023 року, що підписаний 06 грудня 2024 року адвокатом Нікольченком Б.Б.надано [PERSON] правову допомогу, яка полягала у вивченні, аналізі та юридичній оцінці документів наданих клієнтом, аналізі законодавства та судової практики, формуванні та узгодженні з клієнтом правової позиції по веденню справи, написання та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив, підготовка адвоката до розгляду справи №569/16775/24, вивчення матеріалів справи, прибуття адвоката до суду першої інстанції, надання правничої допомоги клієнту під час розгляду справи в суді першої інстанції, загальною вартістю 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп, як визначено сторонами у договорі про надання правничої допомоги та представництво інтересів підлягає оплаті згідно рахунку на оплату №06/12/2024 від 06 грудня 2024 року. Сторони визнають, що правова допомога надана належним чином, у повному обсязі та відповідає умовам договору. Відповідно до рахунку-фактури №06/12/2024 від 06.12.2024 року [PERSON] слід сплатити 25 000 гривень на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 7.04.2023 року. Рахунок має бути оплачений в повному обсязі в строк до 05 січня 2024 року. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 вказаного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, від 12 січня 2022 року у справі № 918/548/21). Європейський суд з прав людини зазначає, що присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п.269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача [PERSON] адвоката Нікольченка Б.Б., про стягнення з відповідача Акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь [PERSON] судових витрат, що будуть понесені у майбутньому на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Розмір витрат, про стягнення яких просить заявник, на думку суду, є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому, зважаючи на те, що дана цивільна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а отже є справою незначної складності, обсяг наявних у ній матеріалів є не великим, підготовка документів у даній справі не потребувала значного часу та великого обсягу аналітичної роботи. У справі, з особистою участю представника позивача, відбулось лише одне судове засідання, а тому зменшення судом суми відшкодування витрат на правничу допомогу до 5000 гривень відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial