Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

10.05.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», [PERSON] , в якій просить стягнути з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» суму страхового відшкодування у розмірі 130\~000,00 грн.; стягнути з [PERSON] реальний розмір збитків внаслідок вчинення ним протиправних дій у розмірі 419\~434,00 грн., витрати пов`язані з буксуванням пошкодженого автомобіля у розмірі 1 600,00 грн., витрати на оплату послуг з товарознавчого дослідження судовим експертом у розмірі 3 133,00 грн., витрати на підготовчі роботи в сумі 2 880,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.01.2022 року о 08-00 год. за адресою: м. Харків, пр-т Ново-Баварський, буд. 77водій [PERSON] , керуючиавтомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] , повертаючи ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю VolvoХС 60 д.н.з. [NUMBER] , який рухався прямо назустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 10.4 ПДР України, внаслідок чогоі сталася вказана дорожньо-транспортна пригода,тому його було визнановинним у скоєнні адміністративного правопорушення,передбаченого ст. 124 КУпАП. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, щопідтверджується постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від\~16.02.2022року по справі №639/601/22, відповідно до якої за вчинене адміністративне правопорушення [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме - порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та на нього накладено штраф в розмірі 850 грн.Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «VolvoХС 60» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - [NUMBER] від 16.07.2013 року, завдано технічних пошкоджень. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №203525834 від 10.04.2021 року, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , був застрахований у Акціонерному Товаристві «Страхова Компанія «МЕГА-ГАРАНТ», що підтверджується фотокопією Полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №203525834 від 10.04.2021 року.Вищезазначеним полісом №203525834 встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130\~000,00 грн. Так, 26.01.2022 року позивач звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. 03.02.2022 року на станції технічного обслуговування ТОВ «Престиж Авто Харків» було проведено експертизу пошкоджень та технічного стану автомобіля VolvoХС 60 д.н.з. [NUMBER] . Між тим, 16.06.2022 року позивач повторно звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. 16.09.2022 року під час дзвінка на «гарячу лінію» АТ «СК «Мега-Гарант», позивач отримав відповідь оператора про відмову у страховій виплаті без пояснення будь-яких причин. За результатами проведеної автотоварознавчої експертизи було складено висновок експерта №9В від 20.09.2022 року, відповідно до якого сума матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику автомобіля складає 242454,53 грн., а сума, необхідна для відновлюваного ремонту його автомобіля - реальна вартість запасних частин, матеріалів і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої автомобіля, відповідно до ремонтної калькуляції у висновку експерта, складає 549 434 грн. Таким чином, зважаючи на те, що вартість матеріального збитку перевищує страховий ліміт, встановлений страховим полісом №203525834 за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130\~000,00 грн., то позовні вимоги до відповідача АТ «СК «Мега-Гарант», обмежені страховим лімітом і складають суму страхового ліміту, що дорівнює 130\~000,00 грн.У зв`язку із подією ДТП позивачем також понесені інші витрати. Так, за послуги проведеної автотоварознавчої експертизи позивачем було сплачено 3\~133,00 грн., що підтверджується рахунком - фактурою №24 від 21.01.2022 року ФОП [PERSON] на оплату послуг з автотоварознавчого дослідження автомобіля «VolvoХС 60» д.н.з. [NUMBER] на суму 3132,95 грн., а такожкопією квитанції №8 від 31.01.2022 року про сплату ФОП [PERSON] за вказаним рахунком-фактурою 3\~133,00 грн. Витрати на транспортування автомобіля 24.01.2022 року з місця ДТП пр-т Новобоварський в м. Харкові до місця стоянки в с. Пісочин становлять 800 грн., а також 800 грн. коштувало транспортування автомобіля 02.02.2022 року з с. Пісочин до вул. Шевченко в м. Харкові, де знаходиться ремонтна майстерня і проводився огляд експертом-товарознавцем. Надання вказаних послуг підтверджується актами виконаних робіт і товарними чеками № 25 від 24 січня 2022 року та № 26 від 02 лютого 2022 року на загальну суму 1\~600,00 грн. Також з метою ремонту пошкодженого автомобіля 07.02.2022 року позивачемздійснені підготовчі роботи, без яких неможливо скласти повну специфікацію ремонтних робіт, з метою підготовки автомобіля для подальшого ремонту на підприємстві ТОВ «Престиж Авто», а саме зчитування кодів несправностей, діагностика ходової частини, дефектування автомобіля та інші, вартість яких згідно з рахунком на оплату №009274 від 07.02.2022 року становить 2\~880,00 грн. В загальному розмірі, посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, п 22.1 ст.ст.22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з [PERSON] 427047 грн. матеріальної шкоди, яка розрахована таким чином 549434 грн. + 3133 грн. + 1600 грн. + 2880 грн. = 557047 грн.; 557047 - 130000 = 427047 грн., тобто за вирахуванням з цієї суми 130000 грн., яка підлягає стягненню з АТ «СК Мега-Гарант». Крім того позивач зазначає, що йому завдано моральну шкоду, оскільки сам факт пошкодження його автомобіля є джерелом душевних страждань, які полягали в неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу. Крім того, на початок російської агресії в Україні, у зв`язку з пошкодженням автомобіля і знаходженням його на ремонті, позивач не міг самостійно вирішити питання, пов`язані з евакуацією його родини в безпечне місце, бо мешкає за межами міста Харкова в селищі міського типу, де відсутня розвинута транспортна інфраструктура, тому вимушений був нервувати, шукаючи варіанти вивезення його рідних знайомими та волонтерами. В подальшому також, з урахуванням відсутності нормального транспортного сполучення у зв`язку з початком бойових дій, відправивши родину і залишившись за місцем проживання, позивач постійно стикався з тим, що в такий скрутний час залишився без транспортного засобу, був обмежений у пересуванні, не мав можливості пересуватись на значні відстані для закупівлі товарів і продуктів першої необхідності, що дуже дратувало позивача, доставляючи додаткові негативні емоції і душевні страждання. У зв`язку з викладеним, посилаючись на положення ст.ст.23,1167 ЦК України і судову практику, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду в 20000 грн. і просить стягнути її з відповідача [PERSON] . У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.Призначено судове засідання. Разом з тим, 15.09.2023 року на адресу суду за вх. №20835 від представника відповідача [PERSON] адвоката Букіна О.С. надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що дійсно 24.01.2022 року о 08-00 год. за адресою: [ADDRESS] , сталася ДТП за участю водія [PERSON] , в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, позивач просить стягнути завдані внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди збитки у розмірі 557\~047,00 грн. Однак з наведеним відповідач повністю не згоден, сума відшкодування завищена та не відповідає дійсності, позивачем не доведено належним чином, що саме сума 557 047 грн. є достовірною, а тому вищезазначені письмові докази не можуть бути прийняті до уваги. На думку відповідача,позивач не надав жодних документів щодо фактично понесених витрат для відновлення автомобіля. Позивачем по справі надано, як додаток до позову Висновок щодо вартості матеріального збитку, однак до даного Висновку не додано протокол огляду транспортного засобу, що є його обов`язковим додатком, відповідно п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. До Висновку також не додано і калькуляція відновлювального ремонту, хоча увисновку зазначено, що визначення вартості відновлювального ремонту здійснюється шляхом складання калькуляції відновлювального ремонту. Калькуляція відновлювального ремонту теж є обов`язковим додатком до висновку. Отже висновок щодо вартості матеріального збитку лише текстовим документом, який не має юридичної сили, та не може бути належним доказом по справі. 21.11.2023 року на адресу суду за вх. №26352 від представника позивача [PERSON] адвоката Красини С.М. надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи заперечення проти обставин, викладених у відзиві тим, що всі необхідні докази протокол огляду автомобіля, ремонтна калькуляція, як і сам висновок експерта додані до матеріалів позову, тому твердження у відзиві щодо їх відсутності є помилковими. Між тим представник позивача звертає увагу на те, що заперечуючи суму матеріальних збитків, відповідач не надав жодних доказів на спростування викладених у висновку даних і не вживав будь-яких заходів для отримання таких доказів. У судове засідання 11.12.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені належним чином про день і час розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Красина С.М. приймав участь у судових засіданнях, надав вступне слово, в якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, в подальшому надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, надав вступне слово, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини, визнав, що ним спричинено шкоду майну позивача, однак вважав її розмір завеликим. В подальшому у судове засідання відповідач не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник відповідача АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, відзив на позов на адресу суду не надходив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.02.2022 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку з чим на накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850,00 грн.,стягнутона користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн. У постанові суду встановлено, що 24.01.2022 року о 08-00 год. за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, буд. 77, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] повертаючи ліворуч не надав переваги в русі автомобілю Volvoд.н.з. [NUMBER] , який рухався прямо назустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 10.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. [PERSON] в судовому засіданні свою провину визнав за обставинами, викладеними у протоколі та просив суворо не карати його (а.с. 10). Власником автомобіля «VolvoХС 60» д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску,з 10.06.2020 року є [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.38). Судовим експертом Шаповаловим Віталієм Івановичем складено висновок експерта №9В за результатами автотоварознавчого дослідження від 20.09.2022 року, відповідно до якого визначено, що сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «Volvo ХС 60» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2013 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.01.2022 року складає 242 454,53 грн. При цьому відповідно до ремонтної калькуляції у висновку експерта визначена вартість замінних нових складових частин, які підлягають заміні під час ремонту в сумі 511632, 69 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт 11075, 00 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 26726, 46 грн., отже загальна сума необхідна для ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 549\~434 грн. Про час огляду автомобіля о 9.00 годині 03.02.2022 року за адресою: м. Харків, вул. Шевченка 336 повідомлявся [PERSON] . Під час проведення огляду автомобіля складені фото таблиці огляду автомобіля (а.с. 17-39) За проведену автотоварознавчу експертизу позивачем сплачено ФОП [PERSON] 3\~133,00 грн., що підтверджується рахунком - фактурою №24 від 21.01.2022 року на оплату послуг з автотоварознавчого дослідження автомобіля «VolvoХС 60» д.н.з. [NUMBER] на суму 3 132,95 грн. та копією квитанції №8 від 31.01.2022 року про сплату ФОП [PERSON] за вказаним рахунком-фактурою 3\~133,00 грн. (а.с. 39-40). Витрати позивача за транспортування його автомобіля 24.01.2022 року з місця ДТП по пр-т Новобаварський в м. Харкові до місця стоянки в с. Пісочин склали 800 грн., а також 800 грн. склали витрати позивача за транспортування автомобіля 02.02.2022 року з с. Пісочин до вул. Шевченка в м. Харкові, де наступного дня оглядався автомобіль експертом, що підтверджується актами виконаних робіт і товарними чеками № 25 від 24 січня 2022 року та № 26 від 02 лютого 2022 року на загальну суму 1\~600,00 грн. (а.с. 41-43). Також з метою ремонту пошкодженого автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] 07.02.2022 року позивачем замовлені і сплачені роботи з підготовки автомобіля для подальшого ремонту на підприємстві ТОВ «Престиж Авто Харків`згідно з рахунком на оплату №009274 від 07.02.2022 року, вартість яких становить 2\~880,00 грн. (а.с. 16). Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №203525834 від 10.04.2021 року, який був чинний до 09.04.2022 року, тобто також і на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] був застрахований шляхом укладання АТ «Страхова Компанія «МЕГА-ГАРАНТ» з [PERSON] договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким передбачена страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130\~000,00 грн.(а.с. 11). Як зазначено у позові, позивач неодноразово звертався до АТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, однак отримав відмову, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся зі скаргою на АТ «СК «Мега-Гарант» до МТСБУ (а.с.45). Листом від 23.09.2022 року позивачу повідомлено, що для забезпечення досудового врегулювання справи Юридичним департаментом МТСБУ направлено відповідний запит до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ». В подальшому 01.11.2022 року МТСБУ у своєму листі повідомив [PERSON] , що оскільки АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» 05.10.2022 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ, подальший розгляд звернення виходить за межі повноважень, визначених Статутом МТСБУ (а.с. 46-47). 24.03.2023 року до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис №004801100070001611 про державну реєстрацію рішення засновників про припинення АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» шляхом ліквідації та вказано, що строк пред`явлення вимог кредиторами до 24.05.2023 року (а.с. 109). Отже АТ «СК «Мега-Гарант» перебуває і перебувало на момент звернення з цим позовом 10.05.2023 року в процесі ліквідації за рішенням засновників, запис про ліквідацію до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесений. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням.\~Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної\~небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст.\~1166,\~1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2\~статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або\~утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Аналогічні правові позиції висловлені\~колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що\~право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обов`язків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови\~\~від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.\~\~ У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Між тим, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (стаття 104 ЦК України). Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Згідно із ч. 8 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, яка ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. За змістом положень частин третьої, четвертої статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Таким чином, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Судом, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів було встановлено, що 24.01.2022 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] повертаючи ліворуч не надав переваги в русі автомобілю Volvoд.н.з. [NUMBER] , який рухався прямо назустріч, внаслідок чого відбулось зіткнення, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Саме [PERSON] порушив вимоги ПДР України, внаслідок чого і сталася вказана дорожньо-транспортна пригода, його визнановинним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП. Вартість майнового збитку, завданого позивачу [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує необхідний розмір страхового відшкодування, і становить 549434 грн.вартість відновлювального ремонту +3133 грн. вартість експертизи +1600 грн. вартість транспортування автомобіля +2880 грн. вартість підготовчих робіт для діагностики та ремонту -130000 сума страхового відшкодування =427047 грн. Таким чином з [PERSON] , яким не спростовано жодними доказами розрахунок вказаних сум, на користь позивача підлягає стягненню загальна сума матеріальної шкоди в розмірі427\~047,00 грн. Між тим суд відмовляє в стягненні 130\~000,00 грн. страхового відшкодування з відповідача АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача, оскільки останній звернувся до суду з позовом 10.05.2023 року, в той час як 24.03.2023 року до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис №004801100070001611 про державну реєстрацію рішення засновників про припинення АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» шляхом ліквідації. Отже належним способом захисту прав позивача мало бути звернення до голови комісії з припинення/ліквідаційної комісії (ліквідатора) АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» щодо стягнення страхового відшкодування, однак відмова у здійсненні такої виплати суду не надана. Що стосується моральної шкоди, спричиненої позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, то суд, враховуючи обставини зазначені позивачем в позові, які однозначно свідчать про порушення звичайного укладу життя позивача, який залишився без засобу пересування напередодні збройної агресії рф і не мав можливості для евакуації родинита отримання швидкого доступу до працюючих закладів торгівлі власними засобами, приходить до висновку, що в результаті винних дій відповідача [PERSON] були спричинені моральні страждання. Однак, застосовуючи принципи розумності, справедливості та співмірності суд вважає необхідним і достатнім для відновлення порушеного права позивача стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригодиу розмірі 5\~000, 00 грн., задовольняючи в цій частині позовні вимоги частково. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати \~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~у разі задоволення позову - на відповідача; \~у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 25.04.2023 року між адвокатом Красина С.М. та позивачем [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги. Позивачем відповідно до умов договору та згідно з актами №№1,2 отримані послуги адвоката та сплачений за надання правової допомоги гонорар адвокатув загальному розмірі21\~000,00 грн. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (на 74,87%) приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача, за відсутності обґрунтованих заперечень останнього, витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача у розмірі 15 722,70 грн., тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір також покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги на 74,87% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 4 393,15 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial