Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що він та відповідачка перебували у шлюбі, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2016 року було розірвано. Вони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2017 року відповідачку було позбавлено батьківських прав відносно дітей. Наразі відповідачка є працездатною особою, має добрий стан здоров`я, інших утриманців не має, але добровільно відмовляється надавати кошти на утримання дітей. З огляду на вищевикладене він змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Бердичівського міськрайонного судді від 23.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін (а.с.26 - 27). Позивач на адресу суду спрямував заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи ( а.с. 34). Відповідачка про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, за зареєстрованою адресою проживання, в судове засідання не з"явилася, причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до трекінгу з " Укрпошти" " відсутність адресата за вказаною адресою". Суд, за письмовою згодою позивача, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11 - 12). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.16,18,20). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2017 [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав відносно її дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13- 15). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади №2024/012200784 від 09.10.2024, №2023/004791010 від 27.06.2023, №2024/000333939 від 11.01.2024, №2024/000333604 від 11.01.2024, [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10,17,19,21) Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Судом встановлено, що між сторонам не досягнуто згоди щодо участі матері, позбавленої батьківських прав відносно дітей, в утриманні дітей, які проживають із батьком. Отже наявні підстави для стягнення аліментів за судовим рішенням. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд зважає на відсутність заперечень відповідачки на позов та діючи в інтересах дітей, стягує аліменти на дітей у розмірі заявленому у позові, тобто 1/2 частину з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні до суду в розмірі 1211, 20 грн слід стягнути з відповідачки в дохід держави. Пунктом першим частини першої статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved