Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-10 00:00:00

06 липня 2020 року позивач Комунальне підприємство «Водоканал» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за період з 01.02.2013 року по 30.04.2020 року у розмірі 30092,52 гривень та витрати на сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] . Відкритий особистий рахунок на вказану квартиру № [NUMBER] . Відповідачі користуються послугами Комунального підприємства «Водоканал», але оплату за централізоване водопостачання і водовідведення вносять не в повному обсязі, і за вищевказаний період часу у них утворилась заборгованість в сумі 30092,52 гривні, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 24.09.2020 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 22.02.2024 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 24.09.2020 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 11.03.2024 року від представника відповідача [PERSON] до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , хоча дійсно був в 2009 році там зареєстрований з метою отримання паспорту. По вказаній адресі не проживає з 2011 року і не користувався послугами з централізованого водопостачання і водовідведення увесь зазначений в позовній заяві період часу. Договорів на постачання комунальних послуг з позивачем не укладав. [PERSON] з 2011 року не є членом сім`ї наймача квартири [PERSON] , проживає окремо від неї та з 2013-2014 року фактично має власну сім`ю, з якою проживає за іншими адресами, що підтверджується актами, підписаними жителями будинку. Отже, [PERSON] комунальні послуги КП «Водоканал» у вказаний період не споживав та взагалі не є споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Позовна заява надійшла на адресу суду 06.07.2020 року, позивач просить суд задовольнити вимоги про стягнення боргу у сумі 30092,52 грн. за період з 01.02.2013 року по 30.04.2020 року, тобто за сім років. Таким чином, загальна трирічна позовна давність на стягнення боргу складає строк у 36 місяців, тобто з 07.07.2017 року по 06.07.2020 року, а строк звернення до суду за стягненням заборгованості за період з 01.02.2013 року по 06.07.2017 року пропущений позивачем у зв`язку зі спливом позовної давності. [PERSON] заборгованість за вказаний період не визнає та не вчиняв жодних дій по визнанню цієї заборгованості. 17.04.2024 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За вказаною адресою, на момент звернення до суду, були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Жодних заяв про припинення надання послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення за адресою відповідача до КП «Водоканал» не надходило. Навіть, якщо особа не є власником житла, вона як особа, яка зареєстрована у житлі, користується усіма житлово-комунальними послугами та несе обов`язок їх оплати. Відповідачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів звернення до КП «Водоканал» з питання проведення перерахунку заборгованості та щодо повідомлення позивача про непроживання за вказаною адресою. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, тобто не є підставою для невиконання зобов`язань. Відповідачі, знаючи про свою заборгованість і погоджуючись з нею, систематично вчиняли дії погашення, чим переривали перебіг строку позовної давності. Згідно з п. 12 «Прикінцевих положень» ЦК України, доповненим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямовані забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», під час дії карану, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, під час звернення до суду позивачем не було порушено строки позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі, представник відповідача, будучи повідомленими судом своєчасно і належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Місце проживання [PERSON] з 01.02.2001 року, [PERSON] з 20.05.2009 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.07.2020 року (а.с.12, 13). Особовий рахунок № [NUMBER] по сплаті послуг за водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , відкрито на ім`я [PERSON] (а.с.3). З копії Витягу статуту Комунального підприємства «Водоканал» вбачається, що основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та відведення, отже позивач є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення в м. Запоріжжі (а.с. 6). Як зазначено позивачем у позові, у період з 01.02.2013 року по 30.04.2020 року за вказаною адресою КП «Водоканал» були надані, а відповідачами по справі спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. З письмових доказів по справі убачається, що відповідачі свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення частково виконувала по червень 2014 року. З липня 2014 року оплата за надані послуги водопостачання та водовідведення не здійснювалась взагалі, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який суд вважає належним та допустимим доказом. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачі не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті отриманих комунальних послуг у вищезазначений період. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 року, а також Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення (ст.5 цього Закону). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правил), затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 (втратили чинність 1 травня 2022 року), що діяли на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначених норм, проживаючі та/або зареєстровані у житловому приміщенні споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника). Згідно з частиною четвертою вказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 78-80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з отриманою судом в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України інформації про реєстрацію місця проживання особи від 09.07.2020 року №01-71/9108 у квартирі за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] у період із 20.05.2009 року по теперішній час (а.с.13). Отже, [PERSON] і [PERSON] були у період з 01.02.2013 року по 30.04.2020 року споживачами послуг централізоване водопостачання і водовідведення, які надавало Комунальне підприємство «Водоканал» за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим позивач як надавач послуг в силу приписів частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг солідарно від відповідачів. Відповідно п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Також згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право на несплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження. Окрім того, відповідно до п. 47 Правил, індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на не оплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі. Таким чином, обов`язок щодо своєчасного інформування комунальні служби про зміни споживачів комунальних послуг покладається на самих споживачів таких послуг. Підтверджень звернення відповідачів до Комунального підприємства «Водоканал» з відповідними заявами про тимчасове припинення нарахування плати за надання послуг з централізованого водопостачання на період тимчасової відсутності наймача або членів його родини у спірний період матеріали справи не містять. Таким чином, доводи представника відповідача, що [PERSON] не був споживачем послуг позивача у спірний період у зв`язку з його проживанням за іншою адресою, судом не приймаються, як такі, що спростовуються вищевикладеним. Крім того, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Щодо застосування позовної давності у спірних правовідносинах слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як убачається із матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, нарахування заборгованості відповідачам здійснювалось з 01.02.2013 року по 30.04.2020 року. Тобто, у відповідачів виникла заборгованість з лютого 2013 року. Позивач звернувся з позовом до суду 06 липня 2020 року. Зважаючи на те, що споживач зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі за надані у попередньому місяці послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, тому позовна давність має застосовуватися до відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 02 квітня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідні положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленої Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Тобто, після застосування загальної позовної давності, періодом нарахування та стягнення заборгованості з відповідачів за послуги з водопостачання та водовідведення є період з квітня 2017 року по квітень 2020 року включно. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сума основного боргу, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів, розраховується за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року включно і складає 16060,72 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2102,00 гривень. Оскільки позов, ціна якого була заявлена 30092,52 гривень, задоволено частково (53,37 %), то судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у розмірі по 560,92 (1121,84 гривень / 2) гривні з кожного.

Outcome: partial