Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

08 травня 2024 року до суду від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 24 липня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Наразі у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано певне майно, зокрема, автомобілі "Audi A6", 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER] , та "ГАЗ 330202", 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Право власності на обидва автомобілі було зареєстроване за відповідачем. На початку 2024 року позивачу стало відомо, що відповідач продав згадані транспортні засоби. На даний час ринкова вартість автомобілів становить: 172 344,00 грн - "Audi A6", та 152 304,00 грн - "ГАЗ 330202". Враховуючи, що зазначене майно є спільним майном подружжя, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію за 1/2 частин кожного автомобіля, що у загальному розмірі складає 162 324,00 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача понесені позивачем судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 травня 2024 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. 23 травня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 16 липня 2024 року на 14:30 год. 11 червня 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Погребняка В.О. надійшла заява про ознайомлення із матеріалами цивільної справи та надання йому доступу до електронної справи, як представнику відповідача. 16 липня 2024 року від адвоката Погребняка В.О. надійшло повідомлення до суду про припинення повноважень представника відповідача у цій справі. Ухвалою суду від 16 липня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування від Регіонального сервісного центру МВС в Київській області ТСЦ МВС № 3242 (09109, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сухоярська,20) наступні документи: належним чином завірену копію договору купівлі-продажу транспортного засобу "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , № 3242/2023/4215091 від 23 грудня 2023 року; належним чином завірену копію договору купівлі-продажу транспортного засобу ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] , укладеного між СГ ТОВ "ПОРЯД" та [PERSON] , № 7214/24/008598 від 15 січня 2024 року. Встановлено строк виконання ухвали - протягом 10 днів з дня одержання її копії. Оголошено у справі перерву до 27 серпня 2024 року. 19 серпня 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Нікіпелової К.Є. надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання відзиву. 26 серпня 2024 року від представника позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву та відповідь на відзив. Ухвалою суду від 27 серпня 2024 року відмовлено представнику відповідача адвокату Нікіпеловій К.Є. у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позов. Відзив представника відповідача адвоката Нікіпелової К.С., поданий у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя- залишено без розгляду. Також у справі було оголошено перерву до 8 жовтня 2024 року для повторного надсилання ухвали суду до Регіонального сервісного центру МВС в Київській області ТСЦ МВС № 3242. 8 жовтня 2024 року у зв`язку із повторним невиконання вимог ухвали суду Регіональним сервісним центром МВС в Київській області ТСЦ МВС № 3242, судом було постановлено окрему ухвалу суду, якою зобов`язано уповноважених осіб Регіонального сервісного центру МВС в Київській області ТСЦ МВС № 3242 належним чином виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року про витребування доказів у строк до 08 листопада 2024 року включно та попереджено їх про адміністративну відповідальність за невжиття заходів щодо окремої ухвали суду за статті 185-6 КУпАП. 16 жовтня, 31 жовтня та 1 листопада 2024 року від Регіонального сервісного центру МВС в Київській області ТСЦ МВС № 3242 до суду надійшли копії витребуваних ухвалою суду від 16 липня 2024 року договорів. 13 листопада 2024 року від представника позивачки до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, до якої були долучені звіти про оцінку колісних транспортних засобів, які є предметом спору у цій справі. 19 листопада 2024 року судове засідання у справі не відбулось через відсутність електропостачання в суді, що підтверджується відповідним актом, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Наступне судове засідання було призначено на 9 грудня 2024 року. У судовому засіданні 9 грудня 2024 року представник позивача та позивачка підтримали позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вказав, що оцінка КТЗ не є об`єктивною, її здійснював приватний оцінювач, а не державний, тому він з нею не погоджується. Крім того, вказав, що транспортні засоби куплялись за його особисті гроші. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2004 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року було розірвано. Відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 2 квітня 2024 року транспортний засіб "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] 20 квітня 2021 року був зареєстрований за [PERSON] , 23 грудня 2023 року він був переєстрований на нового власника [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 3242/2023/4215091 від 23 грудня 2023 року. Крім того, транспортний засіб ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] 12 грудня 2012 року був зареєстрований за [PERSON] , 16 січня 2024 року він був переєстрований на нового власника [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 7214/24/008598 від 15 січня 2024 року. Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості цих автомобілів в розмірі 183363,23 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 21 жовтня 2024 року № 21/98.10.24, який був здійснений ФОП [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] на дату оцінки становить 159908,78 грн. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 21 жовтня 2024 року № 33/81.10.24, який був здійснений ФОП [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] станом на дату проведення оцінки становить 206817,68 грн. Вказані звіти складались суб`єктом оціночної діяльності при здійсненні особистого огляду вказаних транспортних засобів, які були надані відповідачем для огляду та проведення оцінки. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказав, що він, продаючи транспортні засоби не повідомляв про це колишню дружину та не отримував від неї згоди на їх продаж. Поряд з цим, вказав, що транспортні засоби були придбані ним за його особисті кошти, він брав кредити та оцінка, надана суб`єктом оціночної діяльності не є актуальною, особливо щодо транспортного засобу ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, бо він весь іржавий та не може стільки коштувати. Із доказів, долучених до матеріалів справи судом встановлено, що 23 грудня 2023 року відповідно до договору купівлі-продажу № 3242/2023/4215091 від 23 грудня 2023 року транспортний засіб "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] відповідачем був проданий [PERSON] за 50000 грн. Крім того, транспортний засіб ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] 15 січня 2024 року він був проданий відповідачем [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 7214/24/008598 від 15 січня 2024 року за 10000 грн. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Відповідач у судових засіданнях не заперечував того факту, що вказані транспортні засоби були придбані подружжям за час перебування у шлюбі, проте зазначав, що вони придбані за його особисті кошти. Поряд з цим, належних та достатніх доказів цього суду, окрім слів, надано не було. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 положення статті 60 СК свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, враховуючи норму статті 60 СК України, час придбання спірного майна подружжям, а також не спростування відповідачем режиму спільного майна належними та достатніми доказами, суд дійшов висновку, що транспорні засоби, які є предметом спору у цій справі є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо стягнення з відповідача компенсації вартості частки цих автомобілів, суд зазначає таке. Судом встановлено, що відповідач продав автомобілі, які є спільною сумісною власністю подружжя без повідомлення та отримання письмової згоди позивачки, про що, зокрема, особисто повідомив у судовому засіданні. Представником позивача на підтвердження заявлених позовних вимог суду надано звіти про оцінку колісного транспортного засобу "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] та транспортного засобу ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] . В свою чергу, заперечуючи проти наданих звітів щодо оцінки КТЗ, відповідач не надав суду інших звітів, на спростування тих сум, які були визначені суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Суд враховує, що у договорах купівлі-продажу спірних автомобілів, які були надані суду на виконання вимог ухвали суду від 16 липня 2024 року, їх ціна визначалась за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний враховувати дійсну його вартість (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15, та у постанові від 7 квітня 2021 року у справі № 402/849/18). Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Як вбачається із долучених звітів про оцінку КТЗ, зокрема долучених до них фото транспортних засобів, та це не заперечувалось відповідачем у справі, ФОП [PERSON] здійснювався безпосередній огляд спірних транспортних засобів, а отже ним враховувався їх стан на момент здійснення оцінки та визначення їх дійсної ринкової вартості. Згідно зі статтю 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, під час розгляду справи судом було встановлено, що спірні автомобілі "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] та ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя та були відчужені відповідачем без повідомлення, без згоди позивача та відповідні правочини не були вчинені в інтересах сім`ї (протилежного відповідачем суду доведено не було), а отже позивачка має право на відшкодування 1/2 вартості цих спірних автомобілів, яка визначається саме на час розгляду справи. Таким чином, з огляду на викладені вище, враховуючи встановлені судом обставини, звіти про вартість КТЗ від 21 жовтня 2024 року, зважаючи на те, що відповідачем не надавались інші звіти, на спростування наданих позивачем, не заявлялось суду клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи спірного майна, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у порядку поділу майна подружжя грошова компенсація ринкової вартості частки транспортного засобу "Audi A6", 2001 року випуску, об`єм двигуна 2393 см3, номер кузова [NUMBER] у розмірі 79954,39 грн та транспортного засобу ГАЗ 330202 ЗНГ, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2464 см3, номер vin [NUMBER] у розмірі 103408,84 грн, що у загальному розмірі становить 183363,23 грн. Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені відповідними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1833,23 грн та витрати на проведення оцінки вартості майна у розмірі 5000 грн, які були сплачені позивачкою, відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера № 21/98.10.24 та № 33/81.10.24 по 2500 грн за кожен звіт. Разом з тим представник позивача просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, включаючи розмір витрат на правничу допомогу, у повному обсязі. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 28 лютого 2024 року, укладений між позивачем та АБ «Тетяни Даниленко». Відповідно до пункту 1.1. договору бюро бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу [PERSON] у виді юридичної консультації складання адвокатських запитів в ході підготовки позовної заяви про поділ майна подружжя, складання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про проділ майна подружжя до Дарницького районного суду м. Києва, представництва інтересів клієнта у Дарницькому районному суді м. Києва у вказаній справі з усіма правами, передбаченими ЦПК України, без обмежень повноважень. Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається за домовленістю сторін та становить 30000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 1 березня 2024 року [PERSON] сплатила 30000 грн за договором про надання правничої допомоги від 28 лютого 2024 року. Також до позовної заяви долучено звіт виконаних робіт від 8 травня 2024 року, в якому зокрема зазначено види послуг та їх вартість кожної окремо, що були надані бюро позивачці. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Отже, нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. При цьому, виконавець, який надає певний вид послуг має право на власний розсуд, в залежності від складності певної дії, визначати вартість її за годину. В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін. Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: - не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); - при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); - суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази, долучені до неї, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на кількість та тривалість судових засідань, задоволення позовних вимог, заперечення відповідача, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved