Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-15 00:00:00

30.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до Арцизького районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача\~ [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 473331-КС-001 про надання кредиту від 25.08.2023 року у розмірі 214\~645,38 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 50\~000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах у розмірі 157\~145,38 грн., суми прострочених платежів за комісією у розмірі 7\~500,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~575,75 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 25.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] \~\~було укладено Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 25.08.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту. 25.08.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 473331-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2160, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 25.08.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.14957034 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 473331-КС-001, відповідач, на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 2\~500,00 гривень. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, що зумовило звернення до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 07.06.2024 року, було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Клопотання позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про витребування доказів задоволено та витребувано від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» інформація, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська карта № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ); інформація про рух коштів (виписку) по банківській карті № [NUMBER] за період з 25.08.2023 року по 09.02.2024 року включно. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на їх необґрунтованість та не відповідність дійсним обставинам справи. Вказує, що відповідач не ознайомився з умовами кредитування. Відповідач також звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, є несправедливою умовою договору, взагалі виходить за рамки розумного. За таких обставин відповідач вважає дану позовну заяву поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 08.10.2024 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Афанасьєва А.О. надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" про визнання Договору № 476331-КС-001 від 25.08.2023 року про надання кредиту недійсним. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між сторонами Договір про надання кредиту укладений без додержання вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його правочину недійсним. Також, 10.10.2024 року від позивача за первісним позовом через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідно до яких зазначено, що позивачем за первісним позовом були надані до суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт укладення Кредитного договору у відповідності до норм чинного законодавства України, що спростовує протилежні висновки відповідача за первісним позовом із зазначеного питання. Будь-яких доказів на спростування вищезазначеного не було, хоча саме відповідач за первісним позовом в такому випадку повинен довести факт неукладення Кредитного договору і саме на нього у відповідності до норм\~ЦПК України\~покладено тягар доказування відсутності укладення Кредитного договору.\~Позичальник жодного разу не звертався до кредитора з будь-яких спірних або не висвітлених питань, не відмовлявся від одержання кредиту, а в повній мірі скористався коштами, наданими кредитором. Позивач за первісним позовом видав відповідачу кредит у розмірі 50\~\~000,00 грн., на картковий рахунок, вказаний відповідачем за первісним позовом в анкеті позичальника, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, звернено увагу на те, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема, тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором, тощо, встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 23.10.2024 року від представника відповідача за зустрічним позовом до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити, первісний позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві. Розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика». Також, 23.10.2024 року від представника відповідача за зустрічним позовом до суду надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких зазначено, що між ТОВ «Бізнес Позика» та ТОВ «ФК «Елаєнс», який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21 від 20.11.2014р., укладено договір про надання послуг з переказу грошових коштів. 25.08.2023 р. Позивач за первісним позовом (через партнера ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY)), з яким укладено договір № 41084239 14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та про інформаційнологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «БІЗПОЗИКА», видав відповідачу кредит у розмірі 50 000, 00 грн. (двома платежами в розмірі 25 000, 00 грн. та 25 000, 00 грн.), на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті, що підтверджується довідками ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про переказ грошових коштів позичальнику двома платежами 25 000,00 грн. та 25 000,00 грн. Зарахування 25.08.2023 року грошових коштів в розмірі 50\~\~000,00 грн. на ім`я [PERSON] на картку № [NUMBER] , також підтверджується Банківською випискою по рахунку, наданою на запит суду\~\~АТ КБ "ПРИВАТБАНК" № 20.1.0.0.0/7-240614/38946 від 17.06.2024 року, що спростовує доводи [PERSON] про отримання ним грошових коштів у меншому розмірі. 28.10.2024 року від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Афанасьєва А.О. до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої просив суд зустрічний позов задовольнити, з підстав, зазначених у відповіді на відзив, в задоволенні первісного позову відмовити. Ухвалою суду від 25.09.2024 року, клопотання представника відповідача\~\~ [PERSON] адвоката Афанасьєва Анатолія Олександровича про перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження задоволено та здійснено перехід розгляду цивільної справи за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості, зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 22.10.2024 року, прийнято зустрічний позов [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання правочину недійсним. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання правочину недійсним, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 13.11.2024 року, закрито підготовче провадження за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання правочину недійсним. Цивільну\~справу\~за позовом\~ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«БІЗНЕС ПОЗИКА»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості та\~за зустрічним\~позовом \~ [PERSON] до\~ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«БІЗНЕС ПОЗИКА»\~про визнання\~правочину недійсним\~ призначено\~до\~судового розгляду\~по\~суті.\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав, зазначених у додаткових поясненнях по справі. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Афанасьєв А.О., в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини третьої статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 25.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] \~\~було укладено Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 25.08.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту. 25.08.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 473331-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2160, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 25.08.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.14957034 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 473331-КС-001, відповідач, на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 2\~500,00 гривень. В судовому засіданні встановлено, що 25.08.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 25.08.2023 року відповідачем за первісним позовом в електронній формі підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника (за наявності); основні умови кредитування, з урахуванням побажань позичальника, зокрема: тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, зокрема: розмір процентної ставки, тип процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, розмір реальної річної процентної ставки за кредитом; інформацію про порядок повернення кредиту; додаткову інформацію по кредиту; інші важливі правові аспекти. 25.08.2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту. 25.08.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 473331-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2160, на номер телефону, що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 473331-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності , а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Комісія за надання кредиту становить 7\~500,00 гривень. Строк кредиту 24 тижнів. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.14957034 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. Підписанням договору відповідач за первісним позовом підтвердив, що ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням. 25.08.2023 р. Позивач за первісним позовом (через партнера ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY)), з яким укладено договір № 41084239 14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та про інформаційнологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «БІЗПОЗИКА», видав відповідачу кредит у розмірі 50 000, 00 грн. (двома платежами в розмірі 25 000, 00 грн. та 25 000, 00 грн.), на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті, що підтверджується довідками ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про переказ грошових коштів позичальнику двома платежами 25 000,00 грн. та 25 000,00 грн.,\~успішно перераховані на карту отримувача № [NUMBER] , яка згідно з Витягом з анкети клієнта належить саме [PERSON] , чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] \~належним чином не виконує свої\~\~зобов`язання за Кредитним договором, у [PERSON] \~станом на 26.05.2024\~року\~утворилась заборгованість за Договором № 473331-КС-001 про надання кредиту від 25.08.2023 року в розмірі 214\~645,38 грн.,\~що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 157\~145,38 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 7 500,00 грн. Зарахування 25.08.2023 року грошових коштів в розмірі 50\~\~000,00 грн. на ім`я [PERSON] на картку № [NUMBER] , також підтверджується Банківською випискою по рахунку, наданою на запит суду\~\~АТ КБ "ПРИВАТБАНК" № 20.1.0.0.0/7-240614/38946 від 17.06.2024 року. Як зазначає позивач за первісним позовом, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав - оскільки лише частково здійснив платежі в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого має місце порушення позичальником його зобов`язань за кредитним договором. За змістом\~статті 11 ЦК України,\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта\~статті 203 ЦК України). Відповідно до\~статті 204 ЦК України,\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Відповідно до\~ст. 634 ЦК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших, стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України\~унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Частиною 2\~ст. 639 ЦК України\~закріплено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частина 5\~статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За приписами ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію", електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 12 Закону України "Про електрону комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У пункті 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] через вебсайт Кредитодавця\~https://bizpozyka.com/\~шляхом введення Логіну Особистого кабінету паролю Особистого кабінету ввійшов до особистого кабінету та з Особисто кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку. Відповідно до п.п. 3.1.1 Правил про надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту в Особистому Кабінеті Заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією у розумінні ч. 4\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" та, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною Договору. Після отримання заявником оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. У випадку відмови від укладення Заявником Договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу (п.п. 3.1.2, 3.1.3 Правил). Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Позивач за первісним позовом свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу за первісним позовом грошові кошти в розмірі 50\~\~000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Зарахування 25.08.2023 року грошових коштів в розмірі 50\~\~000,00 грн. на ім`я [PERSON] на картку № [NUMBER] , також підтверджується наданою на запит суду інформацією АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідно до наданого позивачем за первісним позовом до матеріалів справи Розрахунку заборгованості за Договором № 473331-КС-001, Позичальник на виконання умов Договору здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 2\~500,00 гривень. Положеннями\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій\~статті 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.\~\~ Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга\~статті 1055 ЦК України). Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що Позичальник свого обов`язку з повернення суми кредиту у розмірі 50\~\~000,00 грн., а також нарахованих процентів у розмірі 157\~145,38 грн. та комісії у розмірі 7\~\~500,00 грн. не виконав, доказів правомірності своїх дій щодо такої не виплати суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог в частині стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 50\~\~000,00 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 157\~145,38 грн. - суми прострочених платежів по процентах та 7\~\~500,00 грн. - суми прострочених платежів за комісією. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»). Вимога п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що договір про надання кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 25 серпня 2023 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Оскільки відповідач порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, не повернув кредит, то суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом у загальному розмірі 214\~645,38 гривень. Доводи відповідача стосовно того, що стягнення відсотків та комісії за надання кредиту суперечить чинному законодавству, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,\~для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Крім того, право позивача на одержання процентів у відповідності до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~є законною, справедливою та правомірною платою відповідача за користування кредитними коштами, а не сумою компенсації. Також, комісія за надання кредиту вказана в кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом. Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2\~575,75 гривень. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання правочину недійсним, слід зазначити наступне. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини 1 та 2\~статті 509 Цивільного кодексу України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2\~статті 11 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1\~статті 638 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, сторони за результатом досягнення згоди з усіх істотних умов договору уклали договір про надання кредиту, який став обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~\~статті 203 названого Кодексу. Частиною 1\~ст. 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до\~статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 р. у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 р. у справі № 910/3140/19. Відповідно до частини 1\~статті 215 Цивільного кодексу України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до положень частини 1\~статті 236 ЦК України,\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто, виходячи з наведених приписів, позивач звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, на момент його вчинення. Відповідно до частини 1\~статті 1054 Цивільного кодексу України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Водночас, ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 3\~\~статті 203 Цивільного кодексу України\~\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою та спрямованою на досягнення певної мети. Оспорюваний правочин укладений між сторонами спору з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію»\~та Правилами про надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», умови яких були відомі позивачу за зустрічним позовом при його укладенні, а саме: можливість укладення оспорюваного правочину шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та особисте зазначення позичальником за оспорюваним правочином карткового рахунку з метою отримання кредиту. Положеннями\~статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа (ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що умови Договору не були погоджені сторонами Договору, волевиявлення сторін не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі. Навпаки останнім підтверджено укладення (підписання) кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». До загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність (п. 6\~ст. 3 Цивільного кодексу України), а відтак і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. До таких висновків прийшов Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року. Суд констатує, що не заперечуючи проти власне факту укладення та підписання Договору про надання кредиту, використання у кредитних відносинах власної картки фізичної особи, проведення часткового повернення отриманих коштів, та одночасно заявляючи про недійсність договору, відповідач за первісним позовом вчиняє суперечливу поведінку, котра не відповідає засадам добросовісності. Крім того, Договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: предмет договору, строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки платежів, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань тощо. Відтак, наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про дотримання сторонами при підписані та погодженні Договору всіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину у розумінні\~ст. 203 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відповідність Договору вимогам чинного законодавства України, зокрема,\~Закону України «Про електронну комерцію», та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Нездійснення позивачем за зустрічним позовом платежів по Договору № 473331-КС-001 від 25.08.2023 року, свідчить про невиконання з його боку своїх зобов`язань, а не про волевиявлення Позичальника, як сторони оспорюваного правочину. Також суд зазначає, що звернень позивача за зустрічним позовом до відповідача за зустрічним позовом щодо заперечень щодо спірного Договору матеріали справи не містять, як і доказів повернення позивачем за зустрічним позовом нарахованої на його рахунок суми кредитних коштів. Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у\~\~справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 Цивільного кодексу України. До цих засад віднесено свободу договору і справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини 1\~статті 626 Цивільного кодексу України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Із положень частини 1\~статті 627 Цивільного кодексу України слідує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1\~статті 628 Цивільного кодексу України). Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Разом з цим суд звертає увагу, що цивільне законодавство не містить імперативної норми, яка б позбавляла кредитодавця права на плату за користування кредитними коштами (проценти), а також на неустойку за порушення позичальником зобов`язання за договором про надання кредиту. Так, частина 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~\~передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як встановлено судом за матеріалами справи, при укладенні договору, волевиявлення ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було вільним і відповідало їх внутрішній волі, сторони вільно визначили умови договору, в яких зафіксовані їх взаємні права та обов`язки. Умови пункту 2, 3 договору, які оспорюються позивачем, встановлюють загальну вартість кредиту, розмір плати за користування кредитними коштами (процентна ставка), порядок нарахування та сплати процентів. Ці умови чітко вказують на права та обов`язки сторін за договором і є зрозумілими, не призводять до порушення балансу договірних прав і обов`язків сторін, не встановлюють непропорційно великої суми компенсації (плати) за користування кредитом. У справі відсутні докази того, що відповідач включив до умов договору про надання кредиту несправедливі умови, а при укладенні цього договору не дотримався засад добросовісності та справедливості. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір про надання кредиту від 25.08.2023 року, укладений між сторонами, несправедливий щодо нього. Суд також враховує, що позивач жодного разу не звертався до відповідача з будь-яких спірних або не зрозумілих питань, не відмовлявся від одержання кредиту, а в повній мірі скористався кредитними коштами, наданими відповідачем. Тоді як підставою для недійсності кредитного або іншого договору у цій сфері завжди будуть лише обставини, які існували саме на момент його укладення, а тому обставини виконання такого договору не можуть свідчити про протиправність самого договору. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 року у справі №444/484/15-ц не становлять підставу недійсності кредитного договору доводи щодо порушення банком порядку зарахування коштів на погашення кредиту, оскільки такі посилання позивача стосуються правильності розрахунку кредитної заборгованості, а не дійсності правочину, на підставі якого виникли правовідносини між сторонами. Відповідно до частин 1 - 4\~статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність",\~банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. До банківських послуг належать: 1) залучення коштів та банківських металів, що підлягають поверненню, від необмеженого кола осіб; 2) відкриття та ведення рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) надання коштів та банківських металів у кредит за рахунок залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від власного імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Частиною 3\~статті 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність"\~передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Разом з цим, відповідно до частини 1, 2\~статті 3 Закону України "Про банки та банківську діяльність"\~цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків. Положення цього\~Закону\~та нормативно-правові акти Національного банку України застосовуються як до банків, так і до філій іноземних банків. Отже, норми цього\~закону\~регулюють економічні, організаційні і правові засади діяльності банків і філій іноземних банків та не розповсюджуються на фінансову діяльність небанківських установ. Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" не є банківською установою, то застосування до спірного договору положень\~Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~є безпідставним. У свою чергу, вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит) встановлено Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими\~постановою Правління Національного банку України від\~\~11.02.2021 року №16\~(далі - Правила), та Положенням про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженими\~\~постановою Правління Національного банку України від\~\~03.11.2021 року № 113\~(далі - Положення). Згідно з пунктом 5 вказаних Правил, кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Відповідно до умов підпункту 6 пункту 9 Положення договори про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, повинні містити, у тому числі, перелік та вартість супровідних послуг, що надаються кредитодавцем під час укладення договору, з посиланням (гіперпосиланням для електронної версії договору) на всі тарифи та комісії, що підлягають сплаті за такі послуги (за наявності). Згідно з пунктом 1 Методики розрахунку загальної вартості кредиту, яка є додатком до Правил, до загальної вартості кредиту включаються загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту), страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Таким чином вказані Правила та Положення передбачають правомірність встановлення та включення кредитодавцем до загальної вартості кредиту вартості супровідних послуг за кредитом, в тому числі і комісії за надання кредиту. Крім того, право кредитодавця на встановлення комісії за користування кредитом також передбачено частиною 2\~статті 8 Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якої для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). За таких обставин, зважаючи на те, що передбачена пунктом 2 договору комісія за надання кредиту є одноразовою і сплачується за оформлення кредиту, її розмір є незмінним, а право кредитодавця на її включення до загальної вартості кредиту передбачена вищенаведеними нормативними актами, доводи позивача про недійсність умов Договору в цій частині судом визнаються необґрунтованими та безпідставними. За положенням частини 1\~статті 638 Цивільного кодексу України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1\~статті 205 Цивільного кодексу України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі №127/23910/14-ц, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом вчиняв дії, спрямовані на виконання умов Договору № 473331-КС-001 про надання кредиту від 25.08.2023 року, а саме частково оплав кредит на загальну суму 2\~500,00 гривень, що свідчить про фактичне схвалення правочину. За таких обставин, оскільки зміст позовної заяви та/або доданих до неї документів не підтверджує наявності підстав для визнання недійсним договору, визначених положеннями статей\~203\~та\~215 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку про те, що підстави для визнання договору недійсним - відсутні. Так, частиною 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В свою чергу, проценти відповідно до\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~сплачуються не за фактом порушення позичальником грошового зобов`язання з повернення кредитних коштів, а за користування кредитом, тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Сплата таких відсотків не є мірою відповідальності позичальника перед позикодавцем. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі №912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~і охоронна норма частини 2\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2\~статті 625 Цивільного кодексу України,\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, правова природа процентів за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України),\~\~як процентів, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у кредитному договорі та під якими розуміються проценти за правомірне користування кредитними коштами, та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких врегульований частиною 2\~статті 625 ЦК України, є різною, дані поняття не\~\~є тотожними. За вказаних обставин, за наслідками дослідження судом всіх обставин справи, доводів сторін та наданих доказів, суд прийшов до висновку, що оспорюваний договір, станом на дату його вчинення сторонами не суперечили вимогам статей\~203,\~215 Цивільного кодексу України, а також положенням\~Закону України "Про банки та банківську діяльність". Позивачем під час розгляду даної справи не доведено наявності підстав для обмеження принципу свободи договору в частині визначення сторонами на підставі вільного волевиявлення ціни договору (процентної ставки за користування кредитом та суми комісії за надання кредиту), а також інших умов договору. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про не відповідність оспорюваного договору, вимогам чинного законодавства на час їх укладення суду надано не було. Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх доводів щодо недійсності Договору № 473331-КС-001 про надання кредиту від 25.08.2023 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання правочину недійсним, слід відмовити, з підстав, зазначених в рішенні. Судовий збір за подання зустрічної позовної заяви залишається за позивачем за зустрічним позовом.

Outcome: approved