Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-11 00:00:00

Заявниця звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту родинних відносин з її матір`ю - [PERSON] , померлою [INFO] , а також факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування своїх вимог заявниця вказала, що її мати - [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті залишилася спадщина. Заявник не може підтвердити родинний зв`язок з померлою, так як документи було втрачено, а відновити їх немає можливості, бо їх було видано в російській федерації. І заявниця і її мати проживали в одному подвір`ї за адресою по [ADDRESS] . Будинок заявниці має нумерацію 63, а будинок, де жила її мати - 63 а. Через поганий стан здоров`я заявниця переїхала до матері, де стала постійно проживати з нею в будинку [ADDRESS] з 2018 року. 05 вересня 2024 року заявниця отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку подання відповідної заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2024 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні заявниця [PERSON] повністю підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник заявниці, адвокат Сидоренко Ю.В. в судовому засіданні підтримав заяву [PERSON] та просив її задовольнити з підстав, вказаних в заяві. Представник Миргородської міської ради Полтавської області - Степура О.С. надала заперечення на заяву та просила відмовити в задоволенні вимог [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що сім`ю [PERSON] знають давно. Разом з [PERSON] проживала її мати - [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 2018 року. [PERSON] померла [INFO] . Заявниця за життя доглядала свою матір, готувала їсти, лікувала, допомагала по господарству. Займалася похованням матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. [PERSON] , яка народилася в російській федерації [INFO] , померла [INFO] (а.с.5). Після її смерті залишилася спадщина у вигляді нерухомого майна (а.с.6,7). І заявниця і її мати проживали в одному подвір`ї за адресою по [ADDRESS] . Через поганий стан здоров`я заявниця переїхала до матері, де постійно проживали разом з 2018 року, що підтверджується показами свідків. 05 вересня 2024 року заявниця отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку подання відповідної заяви про прийняття спадщини (а.с.12). Факт родинних відносин підтвердили свідки, надані суду фотокопії. Копії технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] підтверджують спільне проживання заявниці з спадкодавцем. Через втрату документів, що підтверджують родинний зв`язок між заявницею та померлою [PERSON] , [PERSON] немає можливості оформити спадщину. Через розрив дипломатичних відносин з російською федерацією, відновити документи немає можливості, що є загальновідомим фактом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати, заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт родинних відносин заявника з спадкодавцем та підтверджено факт їх спільного проживання на час відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved