Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-09 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Газорозподільні мережі України» (далі по тексту - відповідач), третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про визнання дій протиправними, в якому просив суд: - визнати дії ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо розгляду заяви [PERSON] від 26.03.2024 року, оформлені листом від 26.04.2024 за №3208/31.2-24 незаконними; - зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» розглянути заяву [PERSON] від 26.03.2024 року згідно з нормами Закону України «Про звернення громадян», про що надати обґрунтовану відповідь; - стягнути з рахунків ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь [PERSON] кошти на відшкодування моральної шкоди у в сумі 35500 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.02.2024 року [PERSON] , який також являється головою громадської організації «Проти придурків та ідіотів», направив ТОВ «Газорозподільні мережі України» (далі - товариство, оператор), звернення, в якому вказував, що являється користувачем послуг газопостачання, ЕІС код: 56ХМ12L00005872Е (постачальник газу - НАК «Нафтогаз України»), скористався програмою уряду щодо переходу на альтернативні джерела енергії, витратив більше 50000 грн., з яких 25300 пільгового кредиту, встановив та використовує твердотопливний котел, замість раніше встановленого КЧМ, на його ж місці, для опалювання, при цьому жодної зміни місця розташування газових приладів (пристроїв) не здійснював, після чого газ використовує виключно для приготування їжі, про що відразу ж попередив оператора ГРМ, який опломбував опалювальний котел, що ним підтверджується у відповіді від 21.03.2022 року за № 45, де бувший оператор вказує що «за даними служби обліку підприємства, вхідний кран до опалювального приладу споживача перекритий та опломбований». Також актом обстеження депутата, встановлено що газ використовується лише для приготування їжі. Просив розрахунок доставки газу здійснювати згідно з рішенням НКРЕКП від 12 вересня 2023 року. Посадовими особами оператора звернення належним чином не розглянуто, про що свідчить відсутність відповіді, а також рахунок Житомирської філії виставлений без врахування звернення, а також виписаний не на отримувача газу. 26.03.2024 року [PERSON] , як споживач та голова ГО «Проти придурків та ідіотів», направив ТОВ «Газорозподільні мережі України» повторне звернення, в якому просив: 1. Провести службове розслідування щодо осіб які неналежно розглянули звернення від 01.02.2024 року. 2. Здійснити перерахунок за послуги з газопостачання за лютий місяць, заяву приєднання оформити на [PERSON] . Як зазначає позивач, у відповіді №3208/31.2-24 від 26.04.2024, Голова Правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» Олексій Скриль врахував пункт 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ та правильно вказує, що для цілей визначення мінімального розміру річної замовленої потужності побутових споживачів відповідно до цього пункту Оператор ГРМ не враховує опломбоване газове обладнання. Разом з цим, на думку позивача, всупереч ч 3, 4 ст. 7 ст. Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон), яка визначає, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Голова Правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» Олексій Скриль, в термін не більше п`яти днів не переслав звернення за належністю до центру обслуговування клієнтів за адресою: [ADDRESS] , повідомивши про що [PERSON] , який подав звернення, а рекомендує «для підтвердження факту опломбування газоспоживаючого обладнання, складення відповідного акта, можливої зміни розміру річної замовленої потужності, узгодження дати проведення перевірки стану обліку природного газу на об`єкті споживання просимо звернутися до центру обслуговування клієнтів за адресою: м. Коростишів, вул. Київська, 55, без посилання на закон який визначає такий обов`язок споживача, і викладенням мотивів відмови, а також без роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, як визначає ч 4. ст. 15 Закону України «Про звернення громадян». На думку позивача, відповідь від 26.04.2024 за №3208/31.2-24 не містить чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді: наявність чи відсутність підстав провести службове розслідування щодо осіб які неналежно розглянули звернення від 01.02.2024 року, заяву здійснити перерахунок за послуги з газопостачання за лютий місяць, заяву приєднання оформити на [PERSON] , як просив заявник у зверненні від 26.03.2024 року, що свідчить про порушення відповідачем вимог статті 40 Конституції України, яка визначає обов`язок відповідача розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь. Також позивач зазначає, що відповідь від 26.04.2024 за №3208/31.2-24 не містить посилання на Закон і викладення мотивів відмови, а також роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення. Так, зокрема, роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, могло сприяти досудовому розгляду звернення. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, такими що порушують його права та таким що завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 35 500 грн. Як зазначив позивач у позовній заяві, моральна шкода полягає у тому, що тривале (з 01.02.2024 року), невмотивоване ненадання відповіді на звернення, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя (як внаслідок порушення прав Відповідачем, так і внаслідок позовів до суду для усунення порушень відповідача), порушення стосунків з оточуючими людьми, необхідності неодноразового повторного звернення для доказування протиправної діяльності відповідача, та отримання необхідної інформації. Вказане призвело до витрачання особистого часу, значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на психоемоційному стані позивача, який являється інвалідом ІІ групи та особою похилого віку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 матеріали вказаної справи передані для розгляду судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання. 03.07.2024 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони, у якій висловлено прохання проводити розгляд справи у відсутності позивача та третьої особи, позовні вимоги задовольнити. 05.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, яким представник ТОВ «Газорозподільні мережі України» просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на наступне. За результатами розгляду заяви позивача ТОВ «Газорозподільні мережі України» листом від 26.04.2024 № 3208/31.2-24 надано відповідь, якою запропоновано для укладення договору розподілу природного газу звернутись до центру обслуговування клієнтів за адресою: м. Коростишів, вул. Київська, 55. Також до відома позивача доведено, що для підтвердження факту опломбування газоспоживаючого обладнання, складення відповідного акту, можливої зміни розміру річної замовленої потужності, необхідним є звернення позивача до центру обслуговування клієнтів за вказаною вище адресою. У подальшому листом від 21.06.2024 №4513/31.3-24 до відома позивача доведено, що на підставі акта перевірки стану обліку природного газу з побутовим лічильником від 12.06.2024 за № 241689 до електронної бази даних Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , внесено зміни відповідно до встановленого газоспоживаючого обладнання, а саме опломбування газового котла. З огляду на викладене, перерахунок за розподіл природного газу (доставку) по особовому рахунку [NUMBER] буде розглядатися на комісії з проведення коригування щодо обсягів та/або нарахувань РЗП (річної замовленої потужності). Про результати розгляду позивача буде додатково повідомлено. У доповнення до вказаного листа, листом Товариства від 28.06.2024 №4686/31.3-24 позивача повідомлено про те, що у Товаристві ініційовано проведення доперевірочного аналізу інформації щодо належного дотримання працівниками ТОВ «Газорозподільні мережі України» вимог Закону України «Про звернення громадян» під час надання відповідей на звернення громадян. Після опрацювання інформації, отриманої під час проведення доперевірочного аналізу, позивача буде повідомлено додатково про результати такого розгляду. Враховуючи наведене, представник відповідача вказує, що станом на 28.06.2024 всі питання, які поставлені позивачем перед Товариством в заяві від 26.03.2024 вирішені, про що позивача належним чином повідомлено. Щодо завдання позивачу моральної шкоди, представник відповідача у відзиві зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між оскаржуваними діями ТОВ «Газорозподільні мережі України» і моральною шкодою, якої ніби то зазнав позивач. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Газорозподільні мережі України», третя особа: ГО «Проти придурків та ідіотів», про визнання дій протиправними до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засідання щодо задоволення позову заперечувала, зазначивши що відповідь на звернення позивача була надана своєчасно та в повному обсязі, а вимоги щодо відшкодування шкоди є необґрунтованими. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.02.2024 позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про врахування факту невикористання газу для опалення та з проханням розрахунок доставки газу здійснювати згідно з рішенням НКРЕКП від 12.09.2023. Відповіді на вказане звернення матеріали справи не містять, як і не містять доказів направлення заяви на адресу відповідача. 26.03.2024 позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про неналежний розгляд попереднього звернення, у якому просив провести службове розслідування щодо осіб, які неналежно розглянули звернення від 01.02.2024 та здійснити перерахунок за послуги з газопостачання за лютий місяць, заяву приєднання оформити на [PERSON] 26.04.2024 за вихідним №3208/31.2-24 Головою правління ТОВ «Газорозподільні мережі України» надано відповідь на звернення [PERSON] з роз`ясненням порядку зміни даних про споживача послуги розподілу природного газу та необхідності вчинення позивачем певних дій для здійснення перерахунку за послуги розподілу природного газу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду у зв`язку з тим, що відповідач в порушення Закону України «Про звернення громадян» надав неаргументовану відповідь на його заяву від 26.03.2024 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина 1, 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян»). Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено вимоги до звернення, а саме: звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Частинами 3, 4, ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено поняття запиту на отримання інформації, відповідно до якої - це прохання особи до розпорядника інформації, надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Звернення громадян та запит на інформацію відрізняються між собою своїм змістом: запит - прохання надати інформацію, звернення - прохання вчинити певні дії, викладені у пропозиціях, заявах чи скаргах. Запит на інформацію подається з метою реалізувати конституційне право на отримання інформації, передбачене статтею 34 Конституції України і детально врегульоване Законом України «Про доступ до публічної інформації», а звернення громадян - з метою реалізації низки конституційних прав, зокрема, прохання щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення або надання пропозицій (зауважень) щодо діяльності відповідного органу державної влади, установи, підприємства, організації незалежно від форм власності (ст.3 Закону України «Про звернення громадян»). Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Зі ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», вбачається, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить зобов`язати уповноважену особу ТОВ «Газорозподільчі мережі України» надати аргументовану відповідь на його заяву від 26.03.2024. Однак, судом установлено, що у заяві позивача [PERSON] від 26.03.2024 міститься прохання провести службове розслідування щодо осіб, які неналежно розглянули звернення від 01.02.2024 та здійснити перерахунок за послуги з газопостачання за лютий місяць, заяву приєднання оформити на [PERSON] (а.с. 13). З письмових матеріалів справи вбачається, та підтверджено позивачем [PERSON] у своїй позовній заяві, останній отримав відповідь на свою заяву від 26.03.2024, вказаний факт підтвердив також представник ТОВ «Газорозподільчі мережі України», про що вказано у відзиві на позовну заяву та підтверджено в судовому засіданні. У вказаній відповіді на звернення враховано всі поставлені позивачем питання та відповідь надана в межах повноважень установи до якої звернувся позивач. Щодо посилань позивача на невідповідність відповіді відповідача приписам статті 7 Закону України "Про звернення громадян", суд зауважує, що вказана норма регулює дії адресата звернення у разі відсутності повноважень надати відповіді на поставлені у зверненні питання, однак, відповідачем роз`яснено позивачу алгоритм дій для вирішення питань, порушених у зверненні. Також суд зауважує, що доказів направлення відповідачу звернення від 01.02.2024, стосовно неналежного розгляду якого позивачем також ініціюється питання про проведення службового розслідування, позивачем суду не надано. Враховуючи відсутність порушеного права позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії. Відповідно до змісту позовної заяви, позивач стверджує, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав. Як вказує позивач, моральна шкода полягає у тому, що тривале (з 01.02.2024 року), невмотивоване ненадання відповіді на звернення, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя (як внаслідок порушення прав відповідачем, так і внаслідок позовів до суду для усунення порушень відповідача), порушення стосунків з оточуючими людьми, необхідності неодноразового повторного звернення для доказування протиправної діяльності відповідача, та отримання необхідної інформації. Вказане призвело до витрачання особистого часу, значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на психоемоційному стані позивача, який являється інвалідом ІІ групи та особою похилого віку. Порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, необхідності неодноразового повторного звернення для доказування протиправної діяльності відповідача, свідчать про наявність моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 35 500,00 грн. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при ньому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями/бездіяльністю та шкодою. Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди, відповідно до ст. 81 ЦПК України жодного доказу, який би підтвердив завдану шкоду, неправомірність поведінки відповідача, взаємозв`язок такої поведінки та завданої шкоди, вини відповідача, позивач не надав. Оскільки неправомірність дій або бездіяльності відповідача по відношенню до позивача не встановлено, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. З врахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed