Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-19 00:00:00

У квітні 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-обчислювальний центр «Рада» про повернення грошових коштів. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона проживає в квартирі, [ADDRESS] . Зазначена квартира належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серія [NUMBER] від 22.10.2001 року. За період з квітня 2018 року по серпень 2020 року позивач оплачувала рахунки за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, організації пропускного режиму та вивезення ТПВ відповідачу, з яким у позивача немає договірних відносин, на підставі квитанцій про оплату цих послуг, які надходили від ТОВ «ІОЦ «Рада», проте, як з`ясував, за її адресою проживання такі послуги надаються іншою обслуговуючою організацією - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 1». Посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 27950,07 грн., сплачені на рахунок ТОВ «ІОЦ «Рада», отримані останнім без достатніх правових підстав, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить стягнути ці грошові кошти з відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з Розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ліннік Н. В. № 207 від 03.07.2023 справу № 757/23243/21-ц призначено до проведення повторного автоматизованого розподілу справи: у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] . Ухвалою від 05.07.2023 суддею Головко Ю. Г. прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-обчислювальний центр «Рада», Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 1» про повернення грошових коштів, та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 24.10.2000 року та договору дарування частини квартири від 22.10.2001 року. Відповідно до Договору про управління будинку, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг від 01.12.2020, ТОВ «Рада 1» є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території і вивезення твердих побутових відходів будинку по [ADDRESS] . В той же час, позивач зазначає, що отримувала квитанції про сплату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, організації пропускного режиму на користь ТОВ ІОЦ «Рада», які сплачувала. Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За положеннями ст. 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Згідно ч. 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, - 17.01.2018 року), довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України). Згідно зі ст. 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням, причому негайно. Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності повноважень ТОВ «ІОЦ «Рада» виставляти рахунки та квитанції на оплату житлово-комунальних послуг та отримувати грошові кошти від споживачів послуг, на підставі вищевказаних договору доручення та довіреностей від ТОВ «Рада 1», можна стверджувати що кошти, сплачені споживачами цих послуг на підставі повідомлень/квитанцій, виставлених ТОВ «ІОЦ «Рада», набуто відповідачем за наявності правової підстави, тому вони не можуть бути повернуті на підставі ст. 1212 ЦК України. Довіреності від 28.08.2016 року № 416/01, від 01.10.2019 року № 07/20 та договір доручення від 01.10.2019 року № 01/01/10/19/РІ не розірвані та не визнані недійсними у встановленому законом порядку; були чинними на час сплати позивачем спірних грошових коштів у період з 17.01.2018 року по 21.01.2020 року. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Отже, оскільки спірні грошові кошти набуті за наявності достатньої правової підстави, то положення ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, а відтак і про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed