Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому, на праві приватної власності належить двохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею - 27,4 кв.м., придбана на підставі договору купівлі-продажу № 15830 від 25.07.1997 року на TOB «Маріупольська універсальна товарна біржа». У зв`язку з російською агресією проти України, він вимушений був покинути місце свого постійного проживання в м. Маріуполі Донецької області та переміститись до м. Івано-Франківська. Під час вимушеної евакуації правовстановлюючі документи, які посвідчують його право власності на нерухоме майно були втрачені, а саме залишились за його зареєстрованим місцем проживання. За відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно він не має можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном з огляду на приписи чинного законодавства. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо реєстрації прав на вказану квартиру, а також щодо заборони на відчуження (арешти) зазначеного об`єкту нерухомості та перебування його в іпотеці - квартира [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., на праві приватної власності належить [PERSON] . Отримати дублікат правовстановлюючого документу наразі неможливо, через окупацію м. Маріуполя, що позбавляє його можливості реалізовувати права власника майна. Окрім того, він звернувся до ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» із запитом щодо підтвердження мого права власності, згідно відповіді якої вбачається, що він станом на 31.12.2012 року є власником квартири [ADDRESS] . Згідно повідомлення про пошкоджене або втрачене нерухоме майно він подав повідомлення № ІП-15.05.2024-291526 від 15.05.2024 року про те, що кв. [ADDRESS] пошкоджена через обстріли рф. Він не має змоги відновити оригінал або отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Останнє, зокрема, перешкоджає його законному праву на отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване майно внаслідок агресії російської федерації, адже законодавством визначено перелік документів на отримання компенсації, серед яких - правовстановлюючий документ на майно. Просить визнати за [PERSON] право власності на двохкімнатну квартиру, загальною площею 51,5 кв. м., житловою площею 27,4 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Маріупольської універсальної товарної біржи» від 25.07.1997 року № 15830, зареєстрованої в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 05.05.2005 року за № 10684742. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради, Бастрига С.М. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить вирішити справу за наявними матеріалами з прийняттям відповідного рішення на розсуд суду. Своїм правом щодо написання відзиву на позовну заяву представник Маріупольської міської ради Донецької області не користуватиметься. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. При ухваленні рішення по справі просить судові витрати не розподіляти, а залишити за позивачем, оскільки Маріупольська міська рада вданому випадку жодним чином не оспорює права позивача на нерухоме майно, та не вчинює інших дій, які б свідчили про невизнання такого права, а виступає в якості номінального відповідача у цій справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 05.05.2005 р. №7173642, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] 1/1 частка, на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.1997 р. №15830 ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа». Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 20.03.2024 р. №5004382585127, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] 1/1 частка, на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.1997 р. №15830 ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа» (реєстраційний номер майна 10684742). Згідно довідки ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 21.03.2024 р. №584, станом на 31.12.2012 р. зареєстровано ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» за [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.1997 р. №15830 ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа», в реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.05.2005 р. за №10684742. Загальна площа квартири складає 51,5 кв.м., з яких житлова площа складає 27,4 кв.м. Згідно повідомлення про пошкоджене або втрачене нерухоме майно він подав повідомлення № ІП-15.05.2024-291526 від 15.05.2024 року про те, що кв. [ADDRESS] пошкоджена через обстріли рф. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 29.05.2024 р. оціночна вартість квартири [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 51,5 кв.м., з яких житлова площа складає 27,4 кв.м. 142870,69 грн. Згідно витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією рф від 16.05.2024 р., внесено інформацію про квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так на підставі ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи обставини справи, те, що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригінал правовстановлюючого документу на належне йому нерухоме майно, отримати дублікат правовстановлюючого документу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до приписів ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час, враховуючи обставини справи та відсутність порушень прав позивачів з боку відповідача, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved