Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-17 00:00:00

Заступник керівника Костянтинівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки, в якому просить: конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з кадастровим номером 1425583100:02:000:0466 площею 5, 9443 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського (нині Покровського) району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1770175214255), шляхом припинення права власності [PERSON] , [INFO] , на зазначену земельну ділянку, відомості про що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.02.2019 за № 30386143, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (б. Машинобудівників, буд. 16, м. Краматорськ, Краматорський район, Донецька область, поштовий індекс: 84313, код ЄДРПОУ 39767332) та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 3633,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , [INFO] , який є громадянином російської федерації, на підставі рішення Новобахмутівської сільської ради від 07.03.2001 № III/17-139 набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1425583100:02:000:0466 площею 5, 9443 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новобахмутівської сільської ради Покровського району Донецької області. На підставі вказаного рішення [PERSON] 29.12.2001 видано державний акт на право приватної власності на землю серії та номеру II-ДН114059, про що в подальшому 15.02.2019 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 30386143 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1770175214255). Надалі між [PERSON] та [PERSON] 04.03.2020 укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), відповідно до якого спірну земельну ділянку на строк до 04.03.2070 передано емфітевту у володіння та користування для сільськогосподарських потреб з метою отримання плодів і доходів з обов`язком ефективного використання відповідно до цільового призначення, про що до Державного реєстру речових прав 13.03.2020 внесено запис за № 35998864. За користування земельною ділянкою емфітевт згідно з умовами п. 3.1 договору оплачує власнику (або належним чином їм уповноваженій особі) компенсаційний платіж у грошовій формі в розмірі 10 000 грн. за період користування земельною ділянкою з дати підписання цього Договору і до спливу строку його дії. Відповідно до змісту заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності від 15.02.2019 № 32698406 та щодо іншого речового права від 13.03.2020 № 38946868, які містяться в матеріалах реєстраційної справи № 1770175214255, особу [PERSON] встановлено на підставі документа, який посвідчує особу іноземця (паспорта рф), № [NUMBER] , виданого 16.09.2016 відділом УФМС Росії по Іркутській області в Правобережному окрузі м. Іркутська. Крім того, в матеріалах реєстраційної справи № 1770175214255 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також наявна скан-копія довіреності № 38АА2547665 від 30.03.2018, видана нотаріусом Іркутського нотаріального округу Іркутської області Лукошкіною Т.М. За змістом зазначеної довіреності встановлено особу довірителя [PERSON] як громадянина російської федерації, який документований паспортом № [NUMBER] , виданого 16.09.2016 відділом УФМС Росії по Іркутській області в Правобережному окрузі м. Іркутська, код підрозділу 380-006. З відомостей Державного земельного кадастру (заяви про державну реєстрацію земельної ділянки від 26.07.2018 № ЗВ-1404008222018, витягу з ДЗК від 03.08.2018 № НВ-1403543772018, поземельної книги) вбачається, що державна реєстрація спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав проведена 03.08.2018, земельна ділянка сформована, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником є [PERSON] , документований національним паспортом іноземної особи № [NUMBER] , виданим відділом УФМС Росії по Іркутській області в Правобережному окрузі м. Іркутська 16.09.2016. Таким чином, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру встановлено, що [PERSON] є громадянином російської федерації, при цьому відомості щодо документування його паспортом громадянина України відсутні. З метою підтвердження зазначених відомостей Костянтинівською окружною прокуратурою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області спрямовано запит від 02.04.2024 № 52-1544ВИХ-24, у відповідь на який Головне управління листом від 08.04.2024 № 1401.2.3-1752/14.3-24 повідомило, що згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, факту належності до громадянства України [PERSON] , [INFO] , відсутні. За наявними обліками ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту документування посвідками на тимчасове або постійне проживання [PERSON] , відсутні. За обліками РТГ ІП «Реєстрація місця проживання» зареєстрованим\\знятим з реєстрації місця проживання на території Донецької області, не значиться. Також Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України у листі від 25.04.2024 № 6.1-4327/6-24, наданим у відповідь на запит прокуратури, зазначено, що за наявними в ДМС даними інформацію щодо зареєстрованого місця проживання, а також щодо оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на тимчасове проживання та посвідки на постійне проживання на ім`я [PERSON] , [INFO] , не встановлено. Також з інформації Костянтинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наданої на запит прокуратури листом від 17.04.2024 № 28.17-36-6, вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про смерть [PERSON] відсутні. Таким чином, на підставі зазначених вище відомостей встановлено, що [PERSON] громадянство України в установленому законодавством порядку ніколи не набував, документи, що посвідчують таке громадянство компетентними органами йому ніколи не видавались, натомість дана особа є громадянином російської федерації та документований національним паспортом іноземця (паспортом громадянина рф). При цьому, відповідач, набувши право власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, всупереч вимогам Земельного кодексу України не відчужив даний об`єкт зі спливом законодавчо визначеного строку та досі залишається його власником. У зв`язку із вказаним, на теперішній час наявні достатні підстави для конфіскації у [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 1425583100:02:000:0466 площею 5, 9443 га шляхом припинення права власності на неї з одночасним визнанням права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав визначених у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, та надала пояснення, що Законом України «Про оренду землі» передбачено перехід права власності на земельну ділянку та підстави припинення права такого користування, у разі ухвалення рішення власником стане держава в особі Головного управління Держгеокадастру, тому, вже між [PERSON] та власником земельної ділянки буде врегульовано питання на рівні договірних відносин. В даному випадку було залучено до участі у справі [PERSON] для того щоб вона була обізнана, що у об`єкта оренди з`явиться новий власник з яким вона в подальшому буде врегульовувати відносини шляхом укладення відповідного правочину, якщо вона дійсно претендує на цю земельну ділянку. Представник позивача Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та надала наступні пояснення про те, що 04.03.2020 року між нею [PERSON] та власником земельної ділянки [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (паспорт [NUMBER] , виданий 16.09.2016 року відділом УФМС Росії по Іркутській області в Правобережному окрузі м. Іркутська), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в особі представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 30.03.2018 року, посвідченої нотаріусом Іркутського нотаріального округу Іркутської області Лукошкіной Т.М., за реєстром №38/12-н/38-2018-1-1285, був укладений Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку площею (га): 5.9443 за кадастровим номером: 1425583100:02:000:0466. Номер запису про інше речове право: 35998864, дата державної реєстрації від 13.03.2020 р. Просить враховувати її права на користування земельною ділянкою, згідно закону та на підставі Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04.03.2020, на земельну ділянку площею (га): 5.9443, за кадастровим номером: 1425583100:02:000:0466, при розгляді справи та при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, розглянувши справу в межах позовних вимог, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] є громадянином РФ згідно паспорту серія та номер [NUMBER] , виданого 16.09.2016 відділом УФМС Росії по Іркутській області в Правобережному окрузі м. Іркутська, на підставі рішення органу місцевого самоврядування Новобахмутівської сільської ради від 07.03.2001 року № ІІІ/17-139 та державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-ДН114059, виданого 29.12.2001 року Новобахмутівською сільською радою набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 1425583100:02:000:0466 площею 5.9443 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1770175214255, місце розташування Донецька область, Ясинуватський район, Новобахмутівська сільська рада, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №371732362 від 27.03.2024 року, Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1403543772018 від 03.08.2018 року (а.с. 23, 31). Згідно Довіреності посвідченої нотаріусом Іркутського нотаріального округу Іркутської області Лукошкіною Т.М., зареєстрованої в реєстрі за №38/12-н/38-2018-1-1285 від 30.03.2018 року [PERSON] , [INFO] , уповноважує [PERSON] , [INFO] представляти його інтереси з володіння, використання та розпорядження часткою в праві власності на земельну ділянку (земельною часткою) площею 6,7570 га, розташованої за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, с. Ново-Бахмутівка, на землях сільськогосподарського призначення, яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН №114059, виданому 29.12.2001 року (а.с.29). Згідно Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзіс) від 04.03.2020 року укладеного між [PERSON] в особі представника [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 30.03.2018 року та [PERSON] відповідно до умов якого права на земельну ділянку підтверджені Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 303 86212, від 15.02.2019 року), кадастровий номер 1425583100:02:000:0466, загальна площа 5,9443 (далі - «Земельна ділянка»), що розташована за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, Новобахмутівська сільська рада; Емфітевт має намір використовувати Земельну ділянку для сільськогосподарських потреб; власник передає емфітевту на строк дії договору емфітевзісу (який відповідно до п. 1.2. складає 50 років) право емфітевзісу на земельну ділянку, яка розташована за адресою Донецька область, Ясинуватський район, Новобахмутівська сільська рада (п.2.1. Договору) (а.с.24-25). Згідно листа Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області № 1401.2.3-1752/14.3-24 від 08.04.2024 року за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, факту належності до громадянства України [PERSON] , [INFO] , відсутні (а.с.51). Згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації №6.1-4327/6-24 від 25.04.2024 року за наявними в ДМС даними, інформацію щодо зареєстрованого місця проживання, а також щодо оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на тимчасове проживання та посвідки на постійне проживання на ім`я [PERSON] , [INFO] , не встановлено (а.с.53). Згідно листа головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №10-5-0.63-1353/2-24 від 22.04.2024 року Головне управління вбачає порушенням земельного законодавства в тому, що [PERSON] - є громадянином російської федерації та власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1425583100:02:000:0466, площею 5,9443 га, яка знаходиться на території Донецької області, та в подальшому не відчужив її. Водночас повідомляємо, що у зв`язку із обмеженим фінансування коштів на судові витрати, Головне управління не зверталося до суду, не заперечує проти звернення Костянтинівської окружної прокуратури із відповідним позовом щодо конфіскації вищевказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування норм Земельного кодексу України» від 16.01.2013 № 10-71/0/4-13, позивачем у справах про примусове відчуження успадкованих іноземцями чи особами без громадянства земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути відповідні органи прокуратури в межах повноважень, визначених законодавством України (а.с.57 на звороті-58). Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до вимог статті 80 ЗК України (надалі - в редакції від 25.10.2001, чинній станом на момент набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку) суб`єктами права власності на землі приватної власності є громадяни та юридичні особи. Частиною 2 статті 81 ЗК України визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомості, які належать їм на праві власності. Частиною 3 даної статті також передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки зазначеної категорії (несільськогосподарського призначення) з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Частиною 5 статті 22 ЗК України (у зазначеній вище редакції) було визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. З огляду на вказане, для іноземних громадян станом на момент виникнення спірних правовідносин законодавцем встановлена заборона на набуття права власності на землі сільськогосподарського призначення з їх подальшим володінням, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 81 та ч. 1 ст. 145 ЗК України. Так, частиною 4 статті 81 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Також згідно з ч. 1 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною 1 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Як зазначалося вище, відповідач є власником спірної земельної ділянки на підставі рішення Новобахмутівської сільської ради від 07.03.2001 № III/17-139, про що 29.12.2001 видано державний акт на право приватної власності на землю серії та номеру II-ДН 114059. Таким чином, право власності відповідача на спірну земельну ділянку виникло з моменту видачі зазначеного державного акту, тобто з 29.12.2001. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій у паперовій формі подається за умови встановлення особи заявника. Особа іноземця або особи без громадянства встановлюється за національним, дипломатичним чи службовим паспортом іноземця або іншим документом, що посвідчує особу іноземця або особи без громадянства. Згідно із Законом України від 04.02.1994 № 3929-XII «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (чинний станом на набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку) іноземцем вважалася особа, яка не перебувала у громадянстві України і була громадянином (підданим) іншої держави або держав. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (із змінами) визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Водночас статус іноземця згідно з п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підтверджується паспортним документом іноземця, яким є документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною. Зі змісту відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру вбачається, що під час проведення реєстраційних дій щодо земельної ділянки та речових прав на неї суб`єкт у сфері державної реєстрації встановив особу суб`єкта речового права [PERSON] на підставі паспорту громадянина рф № [NUMBER] , виданого відділом УФМС Росії по Іркутській області в Правобережному окрузі м. Іркутська 16.09.2016. При цьому відповідно до частини 5 статті 12 зазначеного вище Закону України відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Також згідно з пунктом 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (із змінами), відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Судом встановлено, що [PERSON] станом на дату набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1425583100:02:000:0466 (29.12.2001 - дата видачі державного акту) громадянства України у встановленому порядку не отримував, паспорт громадянина України компетентними органами [PERSON] не видавався, натомість відповідач має статус громадянина російської федерації. При цьому на підставі рішення Новобахмутівської сільської ради від 07.03.2001 № III/17-139 відповідач отримав у власність спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, якою останній як нерезидент України відповідно до вимог статті 81 Земельного кодексу України постійно володіти не може. Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України конфіскацію визначено як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Так, у разі невідчуження іноземцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення у встановлений строк застосовуються правові наслідки, передбачені статтями 140, 143, 145 Земельного кодексу України у вигляді примусового припинення права власності на такі земельні ділянки шляхом їх конфіскації у власність держави. Згідно з пунктом «е» частини 1 статті 140 Земельного кодексу України невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, передбачених цим Кодексом, а також конфіскація за рішенням суду є підставами для примусового припинення права власності на таку земельну ділянку. Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Частина 2 статті 145 Земельного кодексу України передбачає, що у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягала примусовому відчуженню за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України передбачено, що у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була ним відчужена протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Земельний кодекс України (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2002, № 3-4, ст.27) згідно Прикінцевих положень набрав чинності з 1 січня 2002 року. З огляду на вказане, враховуючи, що на підставі частини 1 статті 145 Земельного кодексу України до закінчення річного строку після набрання Земельним кодексом України чинності, [PERSON] як нерезидент України повинен був виконати вимоги законодавства щодо відчуження даного об`єкта нерухомості але у встановлений законодавством строк спірну земельну ділянку самостійно в добровільному порядку не відчужено, така ділянка підлягає конфіскації в примусовому порядку. Частиною 4 ст. 145 Земельного кодексу України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Відповідно до Положення про Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності. Зокрема, підпунктом 42 пункту 4 Положення передбачено, що Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, затвердженого Наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 №603, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане та реалізує його повноваження на території Донецької області. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Донецької області. Головне управління здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, надає адміністративні послуги у сфері земельних відносин, землеустрою, Державного земельного кадастру та національної інфраструктури геопросторових даних. Відповідно до підпункту 36 пункту 4 даного Положення Головне управління подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не вжило будь-яких заходів із конфіскації земельної ділянки у громадянина російської федерації. Згідно з висновками про застосування норм права, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2018 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 22.04.2024 року № 10-5-0.63-1353/2-24, Головне управління повідомляє, що не зверталося з позовом до суду щодо конфіскації земельної ділянки з кадастровим номером 1425583100:02:000:0466 через обмежене фінансування на сплату судового збору (а.с.57 на звороті-58). Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушив визначену ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземний громадянин не відчужив її упродовж визначеного законодавством строку. Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Так, за п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду. Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземним громадянином [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який не відчужив її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, набувши право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (29.12.2001 року) упродовж року після набуття чинності Земельним кодексом України (з 01.01.2002 року) не відчужив її, є підстави для її конфіскації на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому з [PERSON] на користь Донецької обласної\~прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3653 грн. 60 коп. (2442,40 грн. за подання позовної заяви та 1211,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved